ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1049/21 Справа № 203/1422/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Черваньова Ю. М. Суддя у 2-й інстанції - Джерелейко О. Є.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

24 червня 2021 року                                                                м. Дніпро
Суддя Дніпровського апеляційного суду Джерелейко О.Є., за участю:захисника Мізевича Д.А., представника Дніпровської митниці Держмитслужби Романенко І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу представника Дніпровської митниці Держмитслужби Романенко І.М. на постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2021 року щодо 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнано винним у порушенні митних правил, передбачених ст. 471 Митного кодексу України, 
В С Т А Н О В И В:

       Відповідно до встановлених обставин у постанові суду 15 лютого 2021 року о 18 год. 40 хвилин в зоні митного контролю залу «відліт» міжнародного аеропорту м. Запоріжжя під час оформлення у митному відношенні пасажирів авіарейсу №1470 «Запоріжжя-Стамбул», ОСОБА_1 самостійно обрав для проходження митного контролю «зелений коридор», де митний контроль здійснюється у спрощеному порядку (без заповнення митної декларації).
       Після перетину ОСОБА_1 зеленої смуги, що позначає початок «зеленого коридору», при усному опитуванні заявив, що переміщує 11900 (одинадцять тисяч дев`ятсот доларів США). Однак під час здійснення митного контролю встановлено, що у його барсетці знаходиться іноземна валюта USA (долари США) у сумі 12296 (дванадять тисяч двісті дев`яносто шість) та 510 (п`ятсот десять) евро, що перевищує норму для усного декларування, згідно постанови Правління НБУ від 02.01.2019 № 3 на 200 USA(двісті доларів США) та 510 EUR (п`ятсот десять евро) відповідно курсу НБУ на 15.02.2021.
Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2021 року  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 1 700 (одна тисяча сімсот) гривень, без конфіскації вилучених грошових коштів. Валюту, вилучену на підставі протоколу про порушення митних правил №0053/11000/21,у розмірі 200 (двісті) доларів США, 510 (п`ятсот десять) Євро повернуто ОСОБА_1 або його законному представнику у встановленому законом порядку, та стягнуто судовий збір на користь держави у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.
Не погоджуючись з вищевказаним судовим рішенням, представник Дніпровської митниці Держмитслужби Романенко І.М.подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою застосувати до ОСОБА_1 санкцію, передбачену ст. 471 МК України.
       В обґрунтування вказує, що рішення суду першої інстанції суперечить вимогам ч. 3 ст. 197 МК України, відповідно до якої переміщення валюти України, іноземної валюти, банківських металів через митний кордон України здійснюється з урахуванням вимог Закону України "Про валюту і валютні операції". 
       Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей, затверджене Постановою правління Національного банку України від 2 січня 2019 року № 3, визначає порядок ввезення, пересилання на митну територію України, вивезення, пересилання з митної території України або транзит через митну територію України фізичними особами, юридичними особами та банками готівкової валюти і банківських металів. Так, фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 10 000 Євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі.
       Відповідно до пункту 18 постанови Національного Банку України № 5 від 02.01.2019 «Про затвердження Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті», фізичні особи -резиденти здійснюють валютні операції з транскордонного переміщення валютних цінностей шляхом їх вивезення/пересилання за межі України в загальній сумі, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 10 000 Євро, на підставі документів, що підтверджують зняття цією фізичною особою готівки з власних рахунків у банках і квитанції про здійснення валютно-обмінної операції з цією готівкою (у разі здійснення такої операції) виключно на ту суму, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 10 000 Євро.
       Таким чином, законодавством України встановлено обмеження на переміщення через митний кордон України готівки в сумі понад 10 000 Євро. 
       Представник Дніпровської митниці Держмитслужби Романенко І.М. підтримала апеляційну скаргу, просила скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою застосувати до ОСОБА_1 санкцію, передбачену ст. 471 МК України.. 
       Захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 - Мізевич Д.А. заперечув проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.
       Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши матеріали провадження, суд дійшов таких висновків.
       Відповідно до вимог ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП та ст.ст. 486, 487, 489 МК України, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в тому числі, про порушення митних правил, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

       Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_1 у вчинені порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим та учасниками процесу не оскаржується.
       Доводи апеляційної скарги представника митниці щодо незаконності постанови судді в частині не призначення ОСОБА_1 додаткового стягнення у виді конфіскації вилученої валюти, на думку апеляційного суду, є необґрунтованими.
       Згідно із ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
       Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення за адміністративне правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
       Згідно з ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
       Висновок щодо незастосування конфіскації частини валютних коштів, які вилучені на підставі протоколу про порушення митних правил №0053/1100/21, у постанові судді вмотивовано з посиланням на вимоги національного закону, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, практику ЄСПЛ, а саме на рішення ЄСПЛ від 11.10.2019 року у справі "Садоха проти України" (заява № 77508/11) та враховано ступінь суспільної небезпеки правопорушення, ступінь провини, ставлення до вчиненого, майновий стан особи, а також обставини, які пом`якшують відповідальність, а саме те, що особа вперше притягується до адміністративної відповідальності, щире каяття, те, що гроші знаходились в одному місці (барсетці) та він не намагався їх приховати, а також те, що грошові кошти мають легальне походження. Про легальність походження грошових коштів свідчить виписка з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців та податкова декларація платника єдиного податку - фізичної особи-підприємства за 2020 рік. 
       У рішенні від 11 липня 2019 року Європейським судом з прав людини "Садоха проти України" (заява № 77508/11) зазначено, що конфіскація законно придбаних коштів заявника має індивідуальний та надмірний тягар і є непропорційною вчиненому правопорушенню мірою, а отже, порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
       Приймаючи рішення про повернення ОСОБА_1 валюти, суд правомірно врахував його особу, а також ту обставину, що громадян ОСОБА_1 вчинив правопорушення з необережності.
       Обтяжуючих відповідальність особи обставин апеляційним судом не встановлено. Також в матеріалах справи відсутні дані, які б свідчили про незаконність походження вказаних коштів.
       Для вирішення питання про конфіскацію певного предмета правопорушення мають значення, зокрема: характеристика безпосереднього предмету правопорушення (чи загалом можливе його законне переміщення через митний кордон України, у тому числі чи підлягають сплаті митні платежі, інші податки, у зв`язку з переміщенням предмета правопорушення через митний кордон; джерело походження безпосереднього предмета правопорушення; причини, які призвели до порушення порядку проходження митного контролю в зонах спрощеного митного контролю; мета переміщення порушником предмета через митний кордон України; наявність завданої державі шкоди; вартість безпосереднього предмета правопорушення; майновий стан порушника.
       Висновок про звільнення порушника від додаткового адміністративного стягнення у вигляді конфіскації безпосереднього предмета правопорушення можливий за сукупності умов, а саме: правопорушник здійснив правопорушення з необережності, без приховування предмета, порушив правила проходження (проїзду) через «зелений коридор»; порушник перемістив предмет (грошові кошти) для власного використання (оплати проживання, харчування, лікування), і цей предмет має безсумнівно підтверджене законне походження та загалом може бути законно переміщений через митний кордон України за умови письмового декларування; предмет правопорушення не підлягає обкладенню митними платежами чи іншими податками та зборами; порушення митних правил полягає лише в тому, що предмет не було письмово задекларовано порушником, і жодних інших негативних наслідків порушення не настало - державі не завдано майнової шкоди, збитків у вигляді не сплати митних платежів.
        Враховуючи особу винного, практику Європейського суду з прав людини, суд приходить до висновку, що застосування конфіскації предметів порушення митних правил, про що просить апелянт, в даному випадку не відповідає положенням ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції, а саме є втручання в право ОСОБА_1 на повагу власності, тобто є не пропорційним, оскільки покладає на ОСОБА_1 «індивідуальний надмірний тягар», та застосування штрафу відповідає меті виховання правопорушника та запобіганню вчиненню нових правопорушень, а відтак, підстави конфіскації вилученої валюти, яка є власністю ОСОБА_1 та набута ним законним шляхом, відсутні.
       Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстави для скасування постанови Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2021 року, - відсутні.
       Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника Дніпровської митниці Держмитслужби Романенко І.М. на постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2021 року - залишити без задоволення. 
Постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2021 року року щодо ОСОБА_1 . - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
       
Суддя Дніпровського 
апеляційного суду:                                                 О.Є. Джерелейко