ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" травня 2021 р.           Справа№ 925/1455/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Суліма  В.В.
суддів:            Майданевича А.Г. 
          Гаврилюка  О.М. 
 
при секретарі судового засідання : Кубей В.І. 
за участю представників сторін: 
від прокуратури: Синюк І.А.;
від позивача: не прибув;
від відповідача: не прибув,
розглянувши матеріали апеляційної скарги Заступника прокурора Черкаської області 
на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.07.2020 року (повний текст складено 03.08.2020 року)
у справі №925/1455/19 (суддя Спаських Н.М.) 
за позовом Заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Каштан Плюс"
про стягнення 110 049,89 грн.

                                                         ВСТАНОВИВ: 
          Заступник керівника Черкаської місцевої прокуратури (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Черкаської області  із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Каштан Плюс"  (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 110 049,89 грн.
          Рішенням Господарського суду Черкаської області від 17.07.2020 року у справі №925/1455/19 в позові відмовлено.
          Не погодившись з прийнятим рішенням, прокурор звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. 
          Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд Черкаської області, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема  ст. 86 Господарського процесуального кодексу України.
          Так, за твердженням скаржника, порушення сторонами п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» при укладання додаткової угоди №2 від 23.04.2019 року до договору №08 на постачання товару від 13.03.2019 року щодо підвищення ціни на хліб пшеничний та батон із пшеничного борошна вищого ґатунку вказує на нікчемність вказаної додаткової угоди в цій частині згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про публічні закупівлі».
          Крім того, за твердженням скаржника суд не може стверджувати, що додаткова угода №4           містить умову про інший предмет чи спосіб виконання  попереднього зобов`язання із додаткової угоди №2. Також в додатковій угоді №4 прямо не вказано, що вона припиняє совою дію додаткової угоди № 2. Відповідно наявність укладеної 27.01.2020 року додаткової угоди №4  не може впливати на повернення коштів безпідставно сплачених за додатковою угодою №2 у спірний період.
          Разом з цим, скаржник зауважив, що суд першої інстанції  дійшов помилкового висновку, що  розрахунок ціни позову  як фінансовий наслідок  нікчемної угоди №2 не відповідає дійсності.
          Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу прокурора 09.09.2020 року передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.
          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2020 року залишено апеляційну скаргу без руху з огляду на неподання належних доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі. Надано скаржнику строк не більше семи днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.
           28.09.2020 року за підписом виконувача обов`язків заступника керівника обласної прокуратури Черкаської області надійшов лист, до якого додано платіжне доручення №1369 від 25.08.2020 року про оплату 2881,50 грн судового збору.
          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2020 відкрито апеляційне провадження у справі №925/1455/19, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
           29.10.2020 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів  від представника відповідача  до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу  в якому відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду першої інстанції без змін.            
          Крім того, представник відповідача  у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема, зазначив, що прокурором  обрано неправильний спосіб судового захисту, що є самостійною підставою для  відмови у позові.
           02.11.2020 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів  від представника прокуратури   до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої прокурор, зокрема зазначив, що прокурором в позовній заяві  ставляться вимоги  про застосування наслідків недійсності нікчемної саме додатково угоди  до договору, а не самого договору. 
          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від   30.11.2020   року заяву суддів Скрипки І.М., Тищенко А.І., Михальської Ю.Б. про самовідвід у справі №925/1455/19 задоволено.Матеріали справи №925/1455/19 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.
          Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.12.2020 року, було сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 925/1455/19   нову колегію суддів у складі: головуючого судді: Суліма В.В., суддів: Коротун О.М., Майданевич А.Г.
          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2020 року прийнято апеляційну скаргу Заступника прокурора Черкаської області на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.07.2020 року у справі №925/1455/19   до провадження у складі нової колегії суддів: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Майданевич А.Г., Коротун О.М. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Заступника прокурора Черкаської області на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.07.2020 року у справі №925/1455/19 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.
                  Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2021 року призначено до розгляду апеляційну скаргу Заступника прокурора Черкаської області на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.07.2020 року у справі №925/1455/19 у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи на 09.03.2021 року.
          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2021 року відкладено розгляд апеляційної скарги Заступника прокурора Черкаської області на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.07.2020 року у справі №925/1455/19   на 30.03.2021 року.
          Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.03.2021, у зв`язку з перебуванням суддів Коротун О.М., у щорічній, було сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 925/1455/19 нову колегію суддів у складі: головуючого судді: Суліма В.В., суддів: Гаврилюк О.М., Майданевич А.Г.
          Північний апеляційний господарський суд прийняв справу № 925/1455/19 за апеляційною Заступника прокурора Черкаської області на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.07.2020 року до провадження колегію суддів у складі: головуючий суддя : Сулім В.В., суддів: Гаврилюк О.М., Майданевич А.Г. Відклав розгляд апеляційної скарги Заступника прокурора Черкаської області на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.07.2020 у справі №925/1455/19   на 13.05.2021 року своєю ухвалою від 30.03.2021 року.
           07.05.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів  від представника відповідача  до суду надійшло клопотання про залишення позову прокурора без розгляду, як такий, що поданий особою, яка не має процесуальної дієздатності, підписаний особою, яка не має права його підписувати, з підстав передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.
Представник прокуратури в судовому засіданні 13.05.2021 року підтримав доводи  апеляційної скарги та просив її задовольнити,  рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. 
Представники  позивача та відповідача у судове засідання 13.05.2021  року не з`явилися. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином, зокрема, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2021 року.
          Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на обмежений ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України строк для перегляду рішення місцевого господарського суду, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки рішення  Господарського суду Черкаської області  в апеляційному порядку за відсутності представників позивача та відповідача, які були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання. 
          Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Черкаської області від 17.07.2020 року підлягає частковому скасуванню, а апеляційна скарга Заступника прокурора Черкаської області  - частковому задоволенню, з наступних підстав.
          Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, Заступник керівника Черкаської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради звернувся до Господарського суду Черкаської області  із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Каштан Плюс"  про стягнення з відповідача на користь позивача 110 049,89 грн.
          Обґрунтовуючи позовні вимоги прокурор, зокрема, зазначив, що додаткова угода № 2 від 23.04.2019 року до договору № 08 від 13.03.2019 року за твердженням прокурора в частині закупівлі хліба пшеничного та батона із пшеничного борошна вищого ґатунку, укладена в порушення вимог чинного законодавства України про публічні закупівлі та є нікчемною. Прокурор з метою захисту інтересів держави просить застосувати наслідки нікчемного правочину (додаткової угоди № 2 до договору поставки товару № 08 від 13.03.2019 року) та  стягнути з відповідача на користь позивача 110 049,89 грн коштів, як різниці вартості хлібобулочних виробів до та після збільшення ціни по договору від 13.03.2019 року. 
          Рішенням Господарського суду Черкаської області від 17.07.2020 року у справі №925/1455/19 в позові відмовлено.
          Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд зазначив, що спосіб захисту порушеного права у вигляді застосування наслідків нікчемності правочину (додаткова угода № 2) при   наявності чинної додаткової угоди № 4 між сторонами про той же предмет регулювання до договору № 08 від 13.03.2019 в даній конкретній справі є безпідставним, неправомірним, а тому неналежним.                     
          Проте, суд першої інстанції не взяв до уваги наступне.
          Згідно ст. 6 Конституції України  передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією  Конституцією  межах і відповідно до законів України.
          Відповідно до  ст.19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
          За змістом ч. 3  ст. 4 Господарського процесуального кодексу України  до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
          Відповідно до  ст. 131-1 Конституції України  в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
          Згідно ч. 3  ст. 4 Господарського процесуального кодексу України  до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
          Частиною 3  ст. 53 Господарського процесуального кодексу України  встановлено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
          Відповідно до ч. 4  ст. 53 Господарського процесуального кодексу України  прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених  статтею 174 цього Кодексу.
          У  рішенні від 08.04.1999 року №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи значення поняття "інтереси держави", висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.
          Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
          Оскільки "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
          Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
          Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який, як одна із засад правосуддя, передбачений пунктом 3 частини 2  статті 129 Конституції України.
          Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року, який набрав чинності з 15.07.2015 року, визначено правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України. Зокрема, за змістом  ст. 1 зазначеного Закону  прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені  Конституцією України  функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.
          Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци 1 і 2 ч. 3  ст.  23 Закону України "Про прокуратуру").
          Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1-3 ч. 4  ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").
          Аналіз викладених вище положень чинного законодавства України дає підстави до висновку, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:
          - якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження;
          - у разі відсутності такого органу.
          Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває права на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. "Нездійснення захисту" має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. "Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка проте є неналежною. "Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, передбачає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
          При цьому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
          У цій справі прокурор порушення інтересів держави обґрунтував тим, що предмет спору це правовідносини, пов`язані з використанням бюджетних коштів, які становлять суспільний інтерес. Так, сторонами, всупереч інтересів держави, без будь-яких належних на підстав та в порушення вимог Закону України «Про публічні закупівлі» укладено нікчемну в частині додаткову угоду згідно якої суттєво збільшено ціну за одиницю товару, що призвело до зайвого витрачання бюджетних коштів на закупівлю хлібопродуктів за договором. Уповноважений орган  не здійснює покладені на нього обов`язки із захисту державних інтересів. 
          Органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, прокурор визначив  Департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради.
          Стосовно правильності визначення прокурором Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, колегія суддів зазначає таке.
          Відповідно до додатку 3 до рішення Черкаської міської ради від 16.12.2016 року №2-1515 "Про міський бюджет на 2017 рік" головним розпорядником коштів на надання дошкільної освіти є Департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради.
          Рішенням Черкаської міської ради від 13.03.2018 №2-3110 затверджено Положення про Департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради в новій редакції, відповідно до якого Департамент є юридичною особою, має самостійний баланс та розрахунковий рахунок, є головним розпорядником коштів, основними завданнями якого є реалізація політики у сфері освіти, контроль за використанням коштів місцевого бюджету.
          Відтак, Департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради є органом, який уповноважений здійснювати повноваження в сфері управління бюджетними коштами та забезпечення ефективного, результативного і цільового використання бюджетних коштів у спірних правовідносинах.
          Отже, прокурор правильно визначив Черкаську обласну раду та департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
          Так, прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому  статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
          При цьому прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого  ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим
          Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої  Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі №912/2385/18.
          Звертаючись з позовом в інтересах держави в особі Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради, прокурор зазначив, що 06.12.2019 року за №161-15000вих 19 направлено повідомлення про адресу Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради про пред`явлення прокуратурою даного позову. 
          Проте, як вбачається з матеріалів справи, до позовної заяви такого листа не надано.
          Прокурором до позовної заяви додано лист, який датований 10.12.2019 року №161-15424вих 19 про повідомлення здійснення представництва інтересів держави в особі Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради шляхом пред`явлення до Господарського суду  Черкаської області відповідної позовної заяви. 
          Водночас, матеріали справи не містять  доказів направлення та вручення цього листа.
          При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що в будь якому разі, вищевказаний лист датований 10.12.2019 року, тоді як 11.12.2019 року датована позовна заява у даній справі, тобто на наступний день після складення прокурором зазначеного листа. 
          Також, колегія суддів відзначає,  що матеріли справи не містять, скаржником не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих в  розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України   доказів  звернення прокуратури до Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради, на виконання процедури, встановленої ч.ч. 3,  4  ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".
          Відповідно до п. 3 ч. 2  ст. 129 Конституції України  та ч. 1  ст. 74 Господарського процесуального кодексу  України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
          Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1  ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
          Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
          З огляду на викладене господарський суд дійшов до висновку, що у даному випадку немає передбачених законом виключних підстав для представництва прокурором інтересів держави, а тому й немає підстав для прийняття судом рішення у такому спорі по суті, оскільки за змістом ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва.
          Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19) звертає увагу на те, що відмова у позові, поданому прокурором за наявності компетентного органу, через те, що прокурор не підтвердив підстав для представництва, означатиме неможливість повторного звернення як прокурора, так і самого органу як позивача в інтересах держави.
          З метою забезпечення єдності судової практики у питанні застосування положень  Господарського процесуального кодексу України  у справах за позовами прокурорів Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові дійшла висновку, що якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для застосування положень п. 2 ч. 1  ст. 226 Господарського процесуального кодексу України  (залишення позову без розгляду).
          Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, згідно із ч. 2  ст. 277 Господарського процесуального кодексу України  є підставою для скасування судового рішення Господарського суду Черкаської області від 17.07.2020 року у справі № 925/1455/19 та залишення позову заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури у даній справі без розгляду на підставі п. 2 ч. 1  ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.
          Особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення обставин, що були підставою для залишення позову без розгляду, має право звернутися до суду повторно (ч. 4  ст. 226 Господарського процесуального кодексу України).
Керуючись ст. 129, п. 2 ч. 1 ст.   226, ст.  ст. 269,  270,  273,  275,  277,  281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

                                                      ПОСТАНОВИВ:          
1. Апеляційну скаргу Заступника прокурора Черкаської області на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.07.2020 року у справі №925/1455/19 задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду Черкаської області  від 17.07.2020 року у справі №925/1455/19 скасувати.
Залишити без розгляду позов Заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Каштан Плюс" про стягнення 110 049,89 грн.
3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.          
4.  Матеріали справи № 925/1455/19 повернути до Господарського суду Черкаської області.

          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            В.В. Сулім 

Судді                                                                                А.Г. Майданевич

                                                                                О.М. Гаврилюк

      Дата складення повного тексту 24.05.2021 року у зв`язку з перебуванням судді Гаврилюка О.М. у відпустці.