УХВАЛА

27 травня 2021 року 
м. Київ
справа № 260/4408/20
адміністративне провадження № К/9901/18538/21
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу Державної судової адміністрації України на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Закарпатського апеляційного суду, третя особа - Державна казначейська служба України, про стягнення коштів, 
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Державної судової адміністрації України (далі - ДСА України), Закарпатського апеляційного суду, в якому просив стягнути із Закарпатського апеляційного суду 464729,76 грн недоплаченої  суддівської винагороди, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 січня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії ДСА України, Закарпатського апеляційного суду щодо нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди за період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки) із застосуванням статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік». Зобов`язано ДСА України та Закарпатський апеляційний суд провести перерахунок суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки), обчисливши її відповідно до статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і виплатити недоотриману частину.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2021    року скасовано рішення суду першої інстанції. Стягнуто з ДСА України для виплати позивачу недоотриманої суддівської винагороди за період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки) із застосуванням статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» у сумі 464   729,76 грн, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, шляхом безспірного списання коштів з наявних бюджетних програм, на забезпечення здійснення правосуддя місцевими апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя, головним розпорядником яких є ДСА України, перерахувавши зазначену суму Закарпатському апеляційного суду. Зобов`язати Закарпатський апеляційний суд провести виплату суддівської винагороди позивачу за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року, без застосування обмеження, встановленого   статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» у сумі 464   729,76 грн, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. В іншій частині позову відмовлено.
19 травня 2021 року ДСА України подало касаційну скаргу на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2021 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права. Заявник, посилаючись на положення пунктів 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України, просить скасувати оскаржене судове рішення та відмовити в позові.
Предметом спору у цій справі є стягнення розміру суддівської винагороди, з урахуванням обмеження, передбаченого статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».
За змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Зі змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій вбачається, що позивач працює суддею, що у значенні Закону України «Про запобігання корупції» передбачає зайняття відповідального або особливо відповідального становища.
З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами. 
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)   статтею 328   цього Кодексу підстави (підстав). 
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Підставою перегляду оскаржуваних судових рішень заявник зазначив відсутність висновків Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, проте які саме норми права потребують такого висновку ДСА України не зазначило.
Водночас, ДСА України зазначило, що касаційна скарга подається на судове рішення у справі, яку, на його думку, суди помилково розглянули за правилами спрощеного позовного провадження, що, на думку відповідача, свідчить про її віднесення до категорії справ незначної складності.
Суд також відхиляє аргументи заявника щодо помилковості розгляду судами справи за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки право суду обрати форму судочинства обмежене виключно приписами частини четвертої статті 12 КАС України. Водночас віднесення цієї справи до категорій справ, передбачених частиною четвертою статті 12 КАС України заявник касаційної скарги не навів.
Інші аргументи ДСА України зводяться до відсутності можливості здійснювати нарахування суддівської винагороди поза межами бюджетних асигнувань, відсутності видатків у бюджеті на здійснення таких виплат, цитування норм законодавства, яким урегульована процедура визначення видатків на утримання суддів, з посиланням на висновки Конституційного Суду України, з подальшим їх тлумаченням та висновки Верховного Суду у справах №№820/2462/17, 804/3790/17 та 814/1274/17, що не є подібними до спірних правовідносин. Такі доводи є загальними та не свідчать про виключність цієї справи. Крім того, норми, які, на думку ДСА України, неправильно застосовано судами у цій справі, що наразі потребує вирішенню шляхом надання висновку Верховним Судом саме у цій справі, заявник конкретно не зазначив, обмежившись лише наведенням положень частини четвертої статті 328 КАС України.
Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, ДСА України не виклало передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржувані судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України. 
Частиною першою статті 341КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Лише загальні посилання на невідповідність висновку Верховного Суду, за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.
За таких обставин, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,
У Х В А Л И В:
1. Касаційну скаргу Державної судової адміністрації України на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Закарпатського апеляційного суду, третя особа - Державна казначейська служба України, про стягнення коштів повернути особі, яка її подала.
2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.      
Суддя                                                                                                                     С.А. Уханенко