КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
=======================================================================
Справа №758/14855/20                                                                                    Головуючий у І інстанції Петров Д.В.
Провадження №22-ц/824/7284/2021                                                              Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
14 червня 2021 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:
 
судді-доповідача                  Голуб С.А.,  
           суддів:                                    Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О., 
            
розглянувши у в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 02 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна», про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИЛА:
 
У грудні 2020 року позивач звернувся до суду першої інстанції з вказаним позовом, посилаючись на те, що 31 березня 2020 року в м. Києві по вул. С. Данченка, буд. 32 відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «CHRYSLER VOYAGER» д.р.н. НОМЕР_1 , допустив порушення вимог Правил дорожнього руху України та здійснив наїзд на припаркований автомобіль «КІА SOUL» д.р.н. НОМЕР_2 , який є власністю позивача.
Унаслідок зазначеної вище дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача отримав механічні пошкодження.
Постановою Ніжинського міжрайонного суду Чернігівської області від 15 травня 2020 року відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за статтями 122-4, 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «СК «ПРОВІДНА», за шкоду, заподіяну майну - 100 тис. грн.
ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» за заподіяну шкоду майну сплатило позивачу у передбачених межах з урахуванням фізичного зносу суму у розмірі 41 680,45 грн.
15 жовтня 2020 року відповідач отримав досудову вимогу про відшкодування шкоди завданої позивачу унаслідок пошкодження автомобіля «КІА SOUL» д.р.н. НОМЕР_2 , однак відмовив у її відшкодуванні.
Відповідно до звіту № 1497 від 29 квітня 2020 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «КІА SOUL» д.р.н. НОМЕР_2 , в результаті пошкодження при ДТП без урахування коефіцієнта фізичного зносу становить 93 691, 13 грн. Як вважає позивач, решту суми заподіяних збитків зобов`язаний відшкодувати відповідач, а саме суму у розмірі 52 010, 68 грн. (93 691, 13 (вартість відновлювального ремонту автомобіля згідно зі звітом) - 41 680,45 грн. (страхова сума сплачена ПрАТ «СК «ПРОВІДНА»).
Крім того, позивач вважає, що неправомірними діями відповідача, йому також завдана моральна шкода, яка полягає в моральних стражданнях, які він зазнав внаслідок пошкодження свого автомобіля. Протягом тривалого часу у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу позивачу довелося самостійно шукати гроші на поїздки. Від такого стану та нецільового використання сімейних коштів постраждали і члени родини, родичі, що призвело до розладу стосунків. Крім цього, тривалий час після ДТП позивачу та його близьким довелося пересісти на громадський транспорт, що викликало суттєві незручності у пересуванні з дітьми та пандемією. Розмір заподіяної моральної шкоди позивач оцінює у розмірі 50 000 грн. Сума враховує в себе усі страждання, які довелося перенести позивачу, зокрема: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, інші моральні страждання, пов`язані з пошкодженням його автомобіля.
Також позивач поніс витрати на підготовку позовної заяви у розмірі 3000 грн, за послуги складання звіту № 1497 від 29 квітня 2020 року у розмірі 2 300 грн, послуги Укрпошти в сумі 68,30 грн, ксерокопіювання документів в розмірі 235,00 грн. На час подання позовної заяви сума витрат разом становить 5 603,30 грн.
На підставі викладеного в позові, просив суд першої інстанції стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 52 010,68 грн, моральну шкоду в розмірі 50000 грн, витрати на дефектування автомобіля у відповідності до акту прийому-передачі виконаних робіт № 107 від 22 квітня 2020 року в розмірі 1 188, 00 грн, витрати за послуги експерта за складання звіту № 1497 про визначення матеріального збитку КТЗ від 29 квітня 2020 року в розмірі 2300,00 грн, витрати за послуги Укрпошти в розмірі 68, 30 грн, витрати за послуги виготовлення копій документів в розмірі 427,00 грн та професійну правничу допомогу.
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 02 березня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 13 294 (тринадцять тисяч двісті дев`яносто чотири) грн 50 коп., витрати на дефектування автомобіля у розмірі 1188 (тисяча сто вісімдесят вісім) гривень 00 коп., витрати на послуги експерта за складання звіту про визначення матеріального збитку у розмірі 2 300 (дві тисячі триста) гривень 00 коп., а також витрати, пов`язані розглядом справи у розмірі 495 (чотириста дев`яносто п`ять) гривень 30 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) гривня 60 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В доводах апеляційної скарги вказує на те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна та момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача лише 13294,50 грн. завданої матеріальної шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Також суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди, оскільки механічні ушкодження автомобіля, який було придбано в кредит, призвели до душевних страждань та викликані дискомфортом через неможливість використовувати транспортний засіб у зв`язку з його тривалим відновленням.
На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов в цій частині задовольнити в повному обсязі, стягнувши з відповідача 52010,68 грн. матеріальної шкоди та 50000 грн. моральної шкоди.
В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України та в межах наданого судом строку на адресу Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив. Відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду.
Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно зі ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 травня 2021 року було призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі. 
Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з урахуванням такого.
            Судом першої інстанції встановлено, що згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки КІА моделі SOUL, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2012 року випуску.
Постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 травня 2020 року по справі № 740/1570/20, яка набрала законної сили 26 травня 2020 року, було притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124, ст. 122-4 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн.
Згідно з висновком Звіту «Про визначення вартості матеріального збитку автомобіля Кіa Soul, реєстраційний номер № НОМЕР_2 » № 1497 від 29 квітня 2020 року, виготовленого «ПП ОСОБА_3 », вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Кіa Soul, реєстраційний номер № НОМЕР_2 », в результаті пошкодження при ДТП складає 54 974, 95 грн.
Як вбачається з копії квитанції до прибуткового касового ордера № 22/04 від 22 квітня 2020 року ОСОБА_1 сплатив ПП ОСОБА_3 за роботи по визначенню матеріального збитку Кіa Soul , НОМЕР_2 - 2300,00 грн.
Згідно з Акту прийому-передачі виконаних робіт № 107 від 22 квітня 2020 року станції обслуговування ФОП « ОСОБА_5 », вартість за послуги з дефектування автомобіля та мийку технологічну становить - 1188,00 грн.
Згідно з повідомленням про виплату ПрАТ «СК Провідна» № 17-05/2297 від 25 травня 2020 року, ОСОБА_1 був повідомлений про те, що страхова виплата по події від 31 березня 2020 року в якій пошкоджений автомобіль Кіa Soul, р/н № НОМЕР_2 за договором страхування № 175818037 від 24 березня 2020 року буде здійснено у сумі 41 680,45 грн.
Задовольняючи позов частково про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 надав до суду належні, допустимі та достатні докази того, що саме відповідач ОСОБА_2 своїми протиправними діями спричинив йому матеріальну шкоду, яка складається з невідшкодованої франшизи, не надав до суду жодних доказів того, що шкоди могло бути завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, крім того відповідач визнав, що ДТП сталося з його вини та він згоден на відшкодування позивачеві спричиненої шкоди. При цьому, доказів на підтвердження фактичного відновлювального ремонту суду не надав, а тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума матеріальної шкоди у розмірі 13 294,50 гривень. 
Відмовляючи в задоволенні позовних про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що доказів, якими підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру не надано, а також не обґрунтовано розмір моральної шкоди.
            Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з такого.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).
Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
У відповідності до вимог ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно із ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Згідно з ст.9 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.
Відповідно до вимог ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Згідно з ч.36.6. ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.
Отже, як вірно встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна», як зазначає позивач розмір страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну становить 100000 грн.
Страховиком, за шкоду завдану транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було сплачено позивачу 41680,45 грн., з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу та у відповідності до вимог чинного законодавства.
Звертаючись до суду з позовом, позивач стверджує, що згідно Звіту «Про визначення вартості матеріального збитку автомобіля Кіa Soul, реєстраційний номер № НОМЕР_2 » № 1497 від 29 квітня 2020 року, виготовленого «ПП ОСОБА_3 », вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Кіa Soul, реєстраційний номер № НОМЕР_2 » вартість відновлювального ремонту складає 93691,13 грн., а тому відповідач має доплатити позивачу 52010,68 грн.
Однак, колегія суддів не може погодитися з таким твердженням позивача, оскільки покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Так, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.
Зазначені висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15.
Позивач, заявляючи вимогу про стягнення з відповідача матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди не надав докази на підтвердження того, що ним були фактично понесені грошові кошти на відновлення транспортного засобу, таким чином позовні вимоги до відповідача є передчасними. На вказані обставини не звернув уваги і суд першої інстанції, однак з урахуванням того, що в частині задоволених позовних вимог рішення суду першої інстанції не оскаржується, то суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості вийти за межі вимог апеляційної скарги.
Щодо доводів апеляційної скарги про стягнення матеріальної шкоди, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно з ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Пунктами 3, 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з подальшими змінами та доповненнями, передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку із порушенням наданих прав, порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя. Розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (душевних, психічних), яких зазнав позивач та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Згідно з п. 5 вищевказаної постанови Пленуму, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди надав належну правову оцінку наданому суду виписному епікрізу № 8639, виданого національним військово-медичним клінічним центром «Головний військовий клінічний госпіталь», згідно з яким позивач перебував на стаціонарному обстеженні і лікуванні в відділенні (клініці) ангіоневрологічному відділенні з 28 квітня 2020 року по 13 травня 2020 року та вірно визначив, що наданий доказ не є належним та допустимим, оскільки позивач є пенсіонером МОУ, учасником ІНФОРМАЦІЯ_1 , приймав безпосередню участь в АТО та згідно даного епікрізу у період часу з 2004 року по квітень 2020 року ОСОБА_1 зазнав струс головного мозку, різноманітні травми під час несення служби, внаслідок яких неодноразово проходив курси стаціонарного санаторного лікування, має ряд інших супутніх захворювань, а тому твердження позивача, про те що тільки після ДТП, яке сталося 31 березня 2020 року внаслідок вини відповідача він зазнав значного погіршення його стану здоров`я, є необґрунтованим.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не навів належних обґрунтувань, які б спростували вказаний висновок суду першої інстанції, а тому висновки суду першої інстанції про те, що заявлений розмір на відшкодування моральної шкоди є недоведеним та необґрунтованим.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що оскаржуване судове рішення повною мірою відповідає вказаним вимогам та не може бути скасовано з підстав, зазначених в апеляційній скарзі.
Так, відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 80, 82, 367, 369, 374, 375 України, колегія суддів
 
П О С Т А Н О В И Л А:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Подільського районного суду м. Києва від 02 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна», про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення моральної шкоди залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків встановлених ст. 389 ЦПК України.

 
 
Суддя-доповідач

Судді: