ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
іменем України

23 квітня 2021 року
м. Харків

справа № 622/941/20 
провадження № 22ц/818/1506/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого – Котелевець А.В.,
суддів - Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

імена (найменування) сторін:
позивач – Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни – представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 25 листопада 2020 року в складі судді Квітки О.О., 

у с т а н о в и в:

В вересні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») в особі свого представника Гребенюка Олександра Сергійовича звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Позовна заява мотивована тим, що 03 червня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Однак умови кредитного договору відповідачка не виконала, допустила заборгованість, яка станом на 15 липня 2020 року склала суму в загальному розмірі 13 545,99 грн (заборгованість за тілом кредиту – 10 244,49 грн, заборгованість за відсотками - 3 301,50 грн), яку позивач просив стягнути з відповідачки на свою користь. 

21 жовтня 2020 року ОСОБА_1 подала відзив на позовну заяву, в якому просила залишити позов без задоволення
Відзив мотивовано тим, що розрахунок не є доказом на підтвердження заборгованості, оскільки не є первинним бухгалтерським документом. Зазначає, що кредитний ліміт було встановлено лише на одну картку, строк дії якої червень 2012 року. Після закінчення строку дії картки вона не здійснювала ніяких платежів на погашення заборгованості за кредитним договором, а банк автоматично списував відсотки з її дебетових карток. Зазначає, що банком здійснено розрахунок за підвищеними процентним ставками в розмірі 2,9% та 3,6% без узгодження з нею, разом з тим в анкеті-заяві зазначено, що базова процентна ставка за кредитним договором складає 1,9% на місяць. З урахуванням базової процентної ставки на місяць в розмірі 1,9% сума заборгованості за кредитом мала би становити 8 024,60 грн, а не 13 545,99 грн. Крім того вважає, що позов пред`явлено з пропуском строку позовної давності, оскільки строк дії картки закінчився в червні 2012 року, а позов пред`явлено лише в вересні 2020 року.

Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 25 листопада 2020 року позов АТ «КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що розрахунок заборгованості за кредитним договором б/н, укладеним 03 червня 2008 року між банком та ОСОБА_1 , позивачем здійснено з урахуванням процентної ставки, яка не міститься в анкеті-заяві, підписаній позивачем. При цьому відповідачка надала докази сплати платежів на погашення тіла кредиту з урахуванням процентної ставки в розмірі 1,9% на місяць, яка відображена в анкеті-заяві. 

10 грудня 2020 року Крилова Олена Леонідівна – представник АТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про задоволення позову в повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що банк надав кошти відповідачці шляхом встановлення кредитного ліміту, за цим договором відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, яка є поновлюваною кредитною лінією. Відповідачка використовувала кредитні кошти та частково погашала заборгованість за кредитним договором від 03 червня 2008 року б/н. При цьому ОСОБА_1 скористалась коштами понад встановлений ліміт, що підтверджується банківською випискою.
Зазначає, що банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12 квітня 2012 року № 578/5, згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. 
Під час укладення договору відповідачка підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій сторони узгодили істотні умови кредитування, зокрема порядок нарахування процентів.

16 січня 2021 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України – в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Матеріали справи свідчать, що 03 червня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Однак умови кредитного договору відповідачка не виконала, допустила заборгованість, яка станом на 15 липня 2020 року склала суму в загальному розмірі 13 545,99 грн (заборгованість за тілом кредиту – 10 244,49 грн, заборгованість за відсотками - 3 301,50 грн), яку позивач просив стягнути з відповідачки на свою користь. 

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 

Позивач, обгрунтовуючи право вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 03 червня 2008 року б/н, посилався на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка була підписана відповідачкою.

Указаною довідкою, з умовами якої погодилася відповідачка, передбачена базова процентна ставка в місяць – 1,9% на місяць, що дорівнює 22,8% на рік, розмір щомісячних платежів (включаючи сплату за використання кредитних коштів у звітному періоді) – 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн та не більше залишку заборгованості, строк внесення щомісячних платежів – до 25 числа місяця, що слідує за звітним. Тобто сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами. 

Термін дії картки № НОМЕР_1 – червень 2012 року.

Картка п`ять разів перевипускалась.

Термін дії останньої картки – НОМЕР_2 - серпень 2022 року.

Початковий кредитний ліміт в подальшому змінювався (його було збільшено та зменшено), що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я ОСОБА_1 . Остання зміна кредитного ліміту відбулася 02 серпня 2018 року.

ОСОБА_1 користувалася кредитним коштами, що підтверджується випискою банку.

Останній платіж на погашення заборгованості в розмірі 1 046,00 грн внесено 11 вересня 2019 року. 

Позов пред`явлено 11 вересня 2020 року, тобто в межах строку позовної давності. 

Із письмових пояснень Полфьорової Яни Володимирівни – представника АТ КБ «ПриватБанк», наданих суду апеляційної інстанції, вбачається, що станом на серпень 2022 року заборгованість за процентами складає суму в розмірі 1 271,44 грн із розрахунку: 10 244,49 грн (тіло кредиту) х 1,9% (відсоткова ставка на місяць, що дорівнює 22,8% на рік, 0,063% за день) : 100 х 197 днів, який відповідачем не спростовано.

З огляду на викладене, правових підстав для відмови в задоволенні позову про стягнення з  ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 03 червня 2008 року б/н за тілом кредиту в розмірі 10 244,49 грн та за процентами в розмірі 1 271,44 грн у суду першої інстанції не було.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 03 червня 2008 року б/н в загальному розмірі 11 515,93 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10 244,49 грн та за процентами в розмірі 1 271,44 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами пунктів «б», «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судові витрати, понесені відповідачем, документально підтверджуються - за подачу позовної заяви в розмірі 2 102,00 грн; за подачу апеляційної скарги - в розмірі 3 153,00 грн (а. с. 1, 212 т. 1).

Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір в загальному розмірі 4 379,17 грн із розрахунку: 13 545,99 грн (позовні вимоги) : 11 515,93 грн (задоволені позовні вимоги) = 1,2; 2 102,00 грн : 1,2 = 1 751,67 грн; 3 153,00 грн : 1,2 = 2 627,50 грн + 1 751,67 грн. 

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 1, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни – представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Золочівського районного суду Харківської області від 25 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 03 червня 2008 року № б/н в загальному розмірі 11 515,93 грн (одинадцять тисяч п`ятсот п`ятнадцять грн 93 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, код ЄДРПОУ 14360570, рах. № НОМЕР_4 , МФО № 305299) 4 379,17 грн (чотири тисячі триста сімдесят дев`ять грн 17 коп.) судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 

Повне судове рішення складено 23 квітня 2021 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді І.В.Бурлака 

О.М.Хорошевський