РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2021 року
м. Рівне

Справа № 569/11500/17
Провадження № 22-ц/4815/483/21

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
               
головуючого судді – Шимківа С.С.,
суддів: – Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,
секретар судового засідання – Шептицька С.С.,

учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
законний представник позивача – ОСОБА_2 ,
відповідачі – Товариство з обмеженою відповідальністю "Ринок", Рівненська міська рада, Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником – адвокатом Власик Вікторією Яківною на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 29 грудня 2020 року (ухвалене у складі судді Панас О.В.) у справі за позовом ОСОБА_2 , яка є законним представником та діє в інтересах малолітньої ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок", Рівненської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області про визнання недійсним  Державного акту про право постійного користування землею,- 

       в с т а н о в и в :

У липні 2017 року законний представник малолітньої  ОСОБА_1 -  ОСОБА_2  звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок", Рівненської міської ради, виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання недійсним рішень Рівненської міської ради та  Державного акту про право постійного користування землею.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 29 грудня 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 , яка є законним представником та діє в інтересах малолітньої ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок", Рівненської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області про визнання недійсним  Державного акту про право постійного користування землею – залишено без розгляду.
Ухвала суду мотивована тим, що представник позивача - адвокат Власик В.Я., не з`явилася у судові засідання тричі підряд. Про день, час та місце судового розгляду представник позивача повідомлялася належним чином, що підтверджується особистими підписами на розписці про повідомлення про дату судового засідання. 
Не погоджуючись із ухвалою місцевого суду, представник ОСОБА_1 – адвокат Власик В.Я. оскаржила її в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що її неявку в останнє судове засідання неможна вважати повторною, у розумінні приписів п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
Зауважує, що у судове засідання, яке призначалося на 12 жовтня 2020 року вона з`явилася, однак воно було відкладено через хворобу представника іншої сторони.
Перед судовим засіданням, яке мало відбутися 04 листопада 2020 року, вона телефонувала секретарю судового засідання і від нього дізналася, що розгляд справи відкладатиметься у зв`язку із клопотанням представника відповідача та отримала згоду судді на свою неявку у вказане судове засідання.
Щодо судового засідання, яке було призначено на 19 грудня 2020 року, зазначає, що повідомила секретаря судового засідання у телефонному режимі, що спізнюється на судове засідання на 30 хв., оскільки перебувала у дорозі з м. Славута, Хмельницької області, тобто виконала вимоги щодо повідомлення суду про причини неявки. Наголошує, що розгляд справи було відкладено на іншу дату, оскільки представник відповідача у судовому засіданні заявив клопотання про відкладення справи.
Неявку у судове засідання, яке відбулося 29 грудня обґрунтовує участю у слідчих діях у м. Тернопіль, про що, з її слів, вона по телефону повідомила про це секретаря судового засідання. 
Просить скасувати ухвалу суду, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ТзОВ "Ринок" – адвокат Дяденчук А.І. просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а ухвалу місцевого суду - без змін.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про її задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 26 липня 2017 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 , яка є законним представником та діє в інтересах малолітньої ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок", Рівненської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області про визнання недійсним  Державного акту про право постійного користування землею.
Справа неодноразово призначалася до розгляду, який відкладався з різних на те причин. 
Так, зокрема, судові засідання призначалися на 12 жовтня 2020 року, 04 листопада 2020 року, 16 грудня 2020 року, 29 грудня 2020 року. 
12 жовтня 2020 року представник позивача з`явилася у судове засідання, яке було відкладене за клопотанням представника відповідача ТзОВ "Ринок" – адвоката Дяденчука А.І., що підтверджується протоколом судового засідання.
04 листопада 2020 року сторони у судове засідання не з`явилися. До початку судового засідання від представника відповідача ТзОВ "Ринок" – адвоката Дяденчука А.І. надійшло клопотання про його відкладення у зв`язку із зайнятістю у Рівненському окружному суді, що підтверджується протоколом судового засідання.
Із протоколу судового засідання від 16 грудня 2020 року вбачається, що представник позивача - адвокат Власик В.Я. не з`явилася у судове засідання, яке було призначено на 14:00 годину того дня, проте, у телефонному режимі повідомила, що затримується на 30 хвилин, оскільки доїжджає з міста Славути, Хмельницької області. Крім того, представник відповідача заявив клопотання про відкладення розгляду справи.
У судове засідання призначене на 29 грудня 2020 року позивач та її представник не з`явилася.
Пункт 3 частини 1 статті 257 ЦПК України передбачає, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Умовою для застосування п. 3 ч. 1 ст. 257 та ч. 5 ст. 223 ЦПК України є повторність (двічі поспіль) неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином про час і місце судового розгляду.
Матеріали справи не свідчать про наявність факту повторної неявки представника позивача у судові засідання без зазначення причин такої неявки.
З наведених вище обставин вбачається, що розгляд справи призначений на 04 листопада 2020 року та 16 грудня 2020 року відкладався за клопотанням представника відповідача ТзОВ "Ринок", що виключає підстави для висновку про те, що судові засідання не відбулися через неявку сторони позивача. Крім того, представник позивача повідомляла суд про неможливість її явки у судове засідання, яке було призначене 16 грудня 2020 року, що відображено у протоколі судового засідання.
Дані обставини виключають факт повторної неявки сторони позивача у судове засідання, у зв`язку з чим відсутні і підстави для залишення позовної заяви без розгляду. 
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Залишення позовної заяви без розгляду у даному випадку суперечить завданню цивільного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Положеннями ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі ст. 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1,2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року №9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Крім цього, у низці рішень Європейського Суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті справи.
У справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Таким чином, вказані обставини свідчать про необхідність надати стороні позивача можливість захистити свої права у суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи у доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Судом допущено порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і відповідно до частини 1 статті 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 367, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка є законним представником та діє в інтересах малолітньої ОСОБА_1 , яка подана її представником – адвокатом Власик Вікторією Яківною задовольнити.
Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 29 грудня 2020 року – скасувати.
Справу направити до Рівненського міського суду Рівненської області  для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий-суддя                                         Шимків С.С.
Судді:                                                                 Гордійчук С.О. 
                Ковальчук Н.М.