У Х В А Л А 
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
26 квітня 2021 року                                                                      
м. Київ
 
справа №759/15559/20
провадження № 51-2023ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду (далі – Суд):
 
головуюча                                        ОСОБА_1 ,
судді:                                                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 21 січня 2021 року,

в с т а н о в и в:
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України (далі - КК України) та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Ухвалою ухвалу Київського апеляційного суду від 21 січня 2021 року апеляційні скарги засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 залишено без задоволення. Вирок  Святошинського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року залишено без зміни.
Як установлено судами,   ОСОБА_6 02 вересня 2020 року приблизно о 14:30 знаходячись біля будинку №4 по вул. Жолудєва в м. Києві, шляхом вільного доступу, намагався повторно таємно викрасти чуже майно, загальною вартістю 17001 грн, яке належить ОСОБА_7 , однак не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на викрадення чужого майна, обернення його на свою користь та особистого збагачення,  ОСОБА_4  пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_7 , а саме чоловічу сумку, вартістю 800 грн, мобільний телефон « Хуавей Т.8» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , вартістю 8000 грн, батарею додаткового живлення «Ксіаомі», вартістю 500 грн, бездротові наушники «Аерпод», вартістю 7500 грн, гроші в сумі 201 грн, зв`язку ключів, яка матеріальної цінності не має, а всього майна на загальну суму 17001 грн.
Тримаючи викрадене майно у руках,  ОСОБА_4 побіг у бік будинку АДРЕСА_1 , однак довести свій злочинний умисел до кінця не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівниками поліції, які виявили у нього викрадене майно.
 
Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засудженим викладено вимогу про зміну оскаржуваних судових рішень в частині призначення покарання у зв`язку невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості та призначення йому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, або будь – яке, не пов`язане з його реальним відбуванням у місцях позбавлення волі.
 
На обґрунтування своїх доводів щодо невідповідності призначеного покарання особі засудженого зазначає, що суд першої інстанції при призначенні йому покаранняне врахував характер і спосіб здійснення злочину, його стан здоров`я, його сімейний стан, те, що викрадене майно було повернуто потерпілому,наявність на утриманні матері пенсіонерки та брата-інваліда 2 групи.
Крім того вказує, що судами не дотримано вимог обґрунтованості і вмотивованості судового рішення відповідно до ст.ст.370, 372 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України), а також порушені вимоги ст.ст. 412, 413, 414 КПК України у зв`язку із незастосуванням ст. 75 КК України.

Мотиви Суду
Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі п.2 ч.2 ст. 428 КПК України з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були про встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо встановлення фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини  ОСОБА_4 та правильності кваліфікації її дій у касаційній скарзі не оскаржуються.
 
Доводи засудженого у скарзі щодоневідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок суворості на думку Суду, є необґрунтованими на таких підставах.
 
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
 
У суді апеляційної інстанції кримінальне провадження переглядалось зокрема й за апеляційними скаргами засудженого та його захисника, під час розгляду якого суд належним чином перевірив й спростував доводи апеляційних скарг щодо суворості призначеного покарання, які аналогічні доводам касаційної скарги.
 
Як зазначив суд апеляційної інстанції при призначенні покарання ОСОБА_4 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який за класифікацією, визначеною ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особу засудженого, зокрема те, що   ОСОБА_6 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, має непогашену судимість, перебуває на обліку у лікаря нарколога, на обліку у психіатра не перебуває, за місцем роботи характеризується позитивно, врахував як обставини, що пом`якшують покарання: щире  каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину, не встановив обставин, що обтяжують покарання.
 
Що стосується доводів засудженого про те, що судами не дотримано вимог обґрунтованості і вмотивованості судового рішення відповідно до ст.ст.370, 372 КПК України, то вони є безпідставними, оскільки відповідно до  вказаної статті КПК  України судове рішення має бути належним чином обґрунтованим та вмотивованим. 
 
Щодо доводів касаційної скарги про те, що судами не дотримано вимог ст. ст. 412, 413, 414 КПК України у зв`язку із незастосуванням ст. 75 КК України то вони є неспроможними, оскільки як зазначив суд апеляційної інстанції засуджений ОСОБА_4 неодноразово судимий за вчинення, зокрема, корисливих злочинів, за які відбував реальні покарання у вигляді позбавлення волі, однак належних висновків для себе не зробив, що свідчить про його стійке небажання стати на шлях виправлення, а застосування положень ст. 75 КК України є законним лише тоді, коли суд дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування призначеного покарання. Врахувавши вищезазначені обставини, суд апеляційної інстанції зазначив, що звільнення обвинуваченого від відбування покарання не відповідатиме вимогам ст. 65 КК України та меті покарання, визначеній у ч. 2 ст. 50 КК України, з чим погоджується і суд касаційної інстанції.
Таким чином, Суд вважає, що призначене засудженому покарання відповідає принципам законності, індивідуалізації, справедливості та співмірності.
З огляду на викладене, підстав вважати призначене засудженому покарання явно несправедливим через суворість Суд не вбачає.
Інших доводів, які б свідчили про істотне порушення норм матеріального чи  процесуального права, що були б підставами для скасування судових рішень, засудженим у касаційній скарзі не наведено.
Вирок суду першої інстанції  та ухвала апеляційного суду відповідають вимогам статей 370, 419  КПК України.
Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
 
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 21 січня 2021 року.
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                                         ОСОБА_3