ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 р. 	Справа № 520/900/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Чалого І.С.,
суддів: Ральченка І.М. ,  Катунова В.В. ,
                                        за участю секретаря судового засідання Сузанського О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 09.10.2020, головуючий суддя І інстанції: Севастьяненко К.О., м. Харків, повний текст складено 09.10.20 по справі № 520/900/2020 за позовом   ОСОБА_1 до  Національної поліції України, Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України         про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
30.09.2020 ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення.
В обґрунтування заяви позивач зазначає, що при ухваленні постанови судом не було вирішено питання про зобов`язання ліквідаційної комісії ДЗЕ НП України вчинити певні дії, а саме надати позивачу компенсацію у розмірі  середнього місячного заробітку  за несвоєчасний та неповний розрахунок при звільненні з 02.12.2019 по 12.12.2019 р.р. у розмірі 4628 грн. 09 коп.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 09.10.2020 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про винесення додаткового судового рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України, Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено в повному обсязі.
Не погодившись з ухвалою  суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти рішення, яким задовольнити вимогу щодо зобов`язання   надати позивачу компенсацію у розмірі  середнього місячного заробітку  за несвоєчасний та неповний розрахунок при звільненні з 02.12.2019 по 12.12.2019 у розмірі 4628 грн. 09 коп.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що  суд першої інстанції знову помилково упустив його вимогу щодо зобов`язання надати позивачу компенсацію у розмірі  середнього місячного заробітку  за несвоєчасний та неповний розрахунок при звільненні з 02.12.2019 по 12.12.2019 у розмірі 4628 грн 09 коп та помилково дійшов висновку, що повний розрахунок з ним було проведено у день звільнення. Вказане спростовується матеріалами справи, адже неповний розрахунок було проведено 12.12.2019, а його звільнення відбулося 02.12.2019.
Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідач просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.
У судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, відповідно до ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) , не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,  переглянувши справу за наявними у ній доказами та    перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції в межах  доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено  та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що   ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив суд  визнати бездіяльність ліквідаційної комісії ДЗЕ НП України протиправною по ненаданню вихідної допомоги при звільненні, у розмірі не менше 13886 грн. 95 коп. та ненаданню компенсації за несвоєчасний розрахунок, у розмірі 27773 грн. 09 коп.; зобов`язати ліквідаційну комісію ДЗЕ НП України вчинити певні дії, а саме надати ОСОБА_1  вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку 13886 грн. 95 коп. та здійснити компенсацію у розмірі середнього місячного заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні з урахуванням середньої заробітної плати, яка складає 462 грн. 89 коп. з 02.12.2019 по дату набрання рішенням суду законної сили;  зобов`язати ліквідаційну комісії ДЗЕ НП України вчинити певні дії, а саме надати ОСОБА_1  довідку про роботу та довідку про грошове забезпечення; судові витрати покласти на ліквідаційну комісію ДЗЕ НП України та судовий збір у розмірі 840 грн., 80 коп.;  зобов`язати НПУ здійснити контроль за виконанням судового рішення; відповідно до статті 382 КАС України здійснити судовий контроль за виконанням судового рішення в адміністративній справі.
Рішенням  Харківського окружного адміністративного суду від 09.04.2020, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2020, адміністративний позов задоволено частково.
Визнано бездіяльність Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України протиправною щодо непризначення щомісячної грошової допомоги у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням передбаченої пунктом 11 Порядоку № 393 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992. Зобов`язано ліквідаційну комісію Департаменту захисту економіки Національної поліції України призначити ОСОБА_1  щомісячну грошову допомогу у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням передбачену пунктом 11 Порядку № 393 затвердженого       постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992. Зобов`язано ліквідаційну комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України  надати ОСОБА_1 довідку про роботу та довідку про грошове забезпечення. У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Позивач звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення, оскільки судом не вирішено питання про зобов`язання Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України вчинити певні дії, а саме надати    ОСОБА_1 компенсацію у розмірі середнього місячного заробітку за несвоєчасний та неповний розрахунок при звільненні з 02.12.2019 по 12.12.2019 у розмірі 4628 грн. 09 коп.
Відмовляючи в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що суд під ухвалення рішення від 09.04.2020 розглянув усі позовні вимоги і ухвалив щодо них рішення, зокрема про зобов`язання Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України надати компенсацію у розмірі середнього місячного заробітку за несвоєчасний та неповний розрахунок при звільненні, відмовивши в задоволенні таких вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке. 
Згідно із положеннями частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення у випадках, якщо, зокрема, щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення.
Слід зазначити, що процесуальний інститут додаткового рішення дозволяє виправляти помилки суду, спричинені недотриманням обов`язку, зокрема, про необхідність надання судом відповідей на всі заявлені позивачем (третьою особою) вимоги.
За змістом частини першої статті 252 КАС України підставою для винесення додаткового рішення може бути неухвалення судом рішення щодо однієї з позовних вимог, якщо щодо решти вимог, заявлених у позові, рішення ухвалено. Додаткове рішення необхідне також у тих випадках, коли відповідь суду не відповідає обсягу поставленого питання або ж спосіб судового захисту викладений неповно.
Таким чином, додатковим судовим рішенням вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази. Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.
При цьому додаткове судове рішення не може змінювати суті основного рішення або містити висновки про права й обов`язки осіб, які не брали участі у справі.
В заяві про ухвалення додаткового рішення позивач стверджує, що судами не вирішено питання про зобов`язання Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України вчинити певні дії, а саме надати    ОСОБА_1 компенсацію у розмірі середнього місячного заробітку за несвоєчасний та неповний розрахунок при звільненні з 02.12.2019 по 12.12.2019 у розмірі 4628 грн. 09 коп., посилаючись на те, що суд помилково дійшов висновку, що з ним було проведено повний розрахунок при звільненні, що не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки він звільнений 02.12.2019, а повний розрахунок при звільненні з ним проведено 12.12.2019. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що суд апеляційної інстанції залишив апеляційну скаргу   ОСОБА_1  на рішення Харківського окружного адміністративного суду  від 09 квітня 2020 року без задоволення.  За результатами  розгляду справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення  Харківського окружного адміністративного суду  від 09 квітня 2020 року  прийнято у порядку та у спосіб передбачений чинним законодавством, а тому відсутні будь-які підстави для зміни чи скасування вказаного рішення.
При цьому як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції досліджувалися вимоги позивача про зобов`язання Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України надати компенсацію у розмірі середнього місячного заробітку за несвоєчасний та неповний розрахунок при звільненні, за результатами  розгляду яких відмовлено в задоволенні таких вимог. 
Колегія суддів не може надавати оцінку правомірності таким висновкам  суду першої та апеляційної інстанції, адже не переглядає рішення Харківського окружного адміністративного суду  від 09 квітня 2020 року  по суті позовних вимог.
Предметом цього апеляційного перегляду є повнота дослідження судом першої інстанції всіх заявлених позивачем вимог та надання відповідей на всі окреслені позивачем в позовній заяві питання для вирішення питання про наявність підстав для застосування приписів ст. 252 КАС України для ухвалення додаткового рішення у справі. 
В даному випадку судами досліджувалися всі заявлені позивачем вимоги та суд першої інстанції,  з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що на день звільнення позивача 02.12.2019 з ним проведено повний розрахунок, а тому відсутні  підстави для застосування вимог    ст. 116, 117 КЗпП України щодо виплати на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Колегія суддів зазначає, що  незгода з таким мотивуванням відмови в задоволенні позовних вимог не може бути підставою для ухвалення додаткового рішення у справі, але може бути підставою для касаційного оскарження рішення Харківського окружного адміністративного суду  від 09 квітня 2020 року, яке залишено без змін судом апеляційної інстанції. 
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що у розглядуваному випадку відсутні обставини визначені у частині першій статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України, наявність яких може стати правовою підставою для прийняття додаткового судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції постановив ухвалу відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права  та наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
          Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 09.10.2020     по справі                                                № 520/900/2020 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		І.С. Чалий	
Судді	   	І.М. Ральченко    В.В. Катунов   	
Повний текст постанови складено  12.04.2021.