ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
                                                  
                                        Головуючий суддя у першій інстанції : Недашківська К.М

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року	Львів	Справа № 460/4833/20 пров. № А/857/1777/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                         Бруновської Н.В.
суддів:                                                   Матковської З.М., Шавеля Р.М.,
за участю секретаря судового засідання:          Омеляновської Л.В.,
представника апелянта:                               Філатової А.В.,
представника відповідача:                               Голос С.М.;

          розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 460/4833/20 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, 
ВСТАНОВИВ:
03.07.2020р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту ФОП ОСОБА_1 ) звернулась з позовом до Управління Держпраці у Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 07.04.2020р. №РВ5910/1122/000013/ТД-ФС.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 13.10.2020р.в позові відмовлено. 
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ФОП ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Просить суд, рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Представник апелянта ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала з підстав в ній зазначених.
Представник відповідача  Голос С.М. в судовому засіданні просив суд,  апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції – без змін. н
Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
З Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців видно, що ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність як ФОП.
Основним видом діяльності ФОП ОСОБА_1 – код КВЕД 47.11 є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний).
Як видно з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Здійснює господарську діяльність за адресами: АДРЕСА_2 , магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та АДРЕСА_3 , магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
Так, здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань регламентується Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019року №823  (далі - Порядок № 823).
В пп.3 п.5 Порядку № 823 визначено, що інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань, виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством та джерел, зазначених у п.п.1,2,4-7 цього пункту; за рішенням суду, повідомлення правоохоронних органів про порушення законодавства про працю.
На підставі наказу Управління Держпраці у Рівненській області від 18.02.2020р. №279 «Про проведення позапланового заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у формі інспекційного відвідування у фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 », направлення на інспекційне відвідування від 18.02.2020р. №241-Н/09-27 проведено інспекційне відвідування з питань додержання вимог законодавства про працю у ФОП ОСОБА_1 .
Тобто, з врахуванням рішення керівника органу контролю про проведення інспекційного відвідування та направлення на проведення інспекційного відвідування суб`єкта господарювання відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом та Конституцією України.
З матеріалів справи видно, що направлення на проведення інспекційного відвідування від 18.02.2020р. №241-Н/09-27 вручено ФОП ОСОБА_1 20.02.2020р. в 16год. (а.с.50)
За результатами проведеного інспекційного відвідування складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 03.03.2020 р.№РВ5910/1122/АВ (далі – акт інспекційного відвідування).
На підставі акту інспекційного відвідування винесено припис від 03.03.2020р. №РВ5910/1122/АВ/П про усунення виявлених порушень яким зобов`язано суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_1 усунути виявлені під час інспекційного відвідування порушення у строк до 13.03.2020р. та повідомити контролюючий орган про виконання Припису.
Як видно з матеріалів справи у зв`язку з неможливістю особистого вручення позивачу акту перевірки №РВ5910/1122/АВ від 03.03.2020р, припису про усунення виявлених порушень №РВ5910/1122/АВ від 03.03.2020р дані примірники 03.03.2020р. контролюючий орган направив ФОП ОСОБА_1 для підпису рекомендованим листом з описом документів у ньому та з повідомленням про вручення, що підтверджується квитанцію із кодовим штриховим ідентифікатором №3302806401150, та вручено останній 10.03.2020р. ( 64)
Крім того, інспектором праці також складений акт про відмову від 19.03.2020р. №РВ5910/1122/АВ-ВП із змісту якого видно, що два примірники акту та припису направлено об`єкту відвідування ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Станом на 19.03.2020р. підписаний акт інспекційного відвідування та припис не повернуто.
Не приймає до уваги колегія суддів доводи апелянта про наявність процедурних порушень під час проведення перевірки контролюючим органом, оскільки допуск до проведення контролюючого заходу нівелює наслідки процедурних порушень (у випадку їх наявності), допущених контролюючим органом під час призначення та/або проведення контролюючого заходу. У зв`язку з чим за умови такого допуску підставою  для скасування рішення може бути лише неправильність його прийняття по суті. Надання документів необхідних для проведення інспекційного відвідування які полягли в основу акту інспекційного відвідування від 03.03.2020р. №РВ5910/1122/АВ/П свідчить про допуск посадових осіб до проведення перевірки.
Висновки колегії суддів узгоджуються з правовою позицією яка викладена в постанові Верховного Суду від 18.04.2018р. у справі № 2а/057/13351/11.
На підставі акта інспекційного відвідування контролюючий орган виніс постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 07.04.2020р. №РВ5910/1122/000013/ТД-ФС про накладення на суб`єкт господарювання ОСОБА_1 штрафу у розмірі 96460 грн.
Із змісту оскаржуваної постанови видно, що в порушення вимог ч.1 ст.21 КЗпП України ФОП ОСОБА_1 не уклала трудовий договір з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішнього трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Контролюючий орган також встановив, що в порушення вимог ч.3 ст.24 КЗпП України ФОП ОСОБА_1 допустила до роботи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу  в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.
Зокрема, як видно з матеріалів справи на момент інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 в 14 год.00 хв 19.02.2020р. в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_2 , обслуговування клієнтів магазину здійснювала ОСОБА_5 , яка пояснила, що проходить стажування в даному магазині, в якому здійснює діяльність ФОП ОСОБА_6 з 16.02.2020р. Також, остання повідомила, що працює без оформлення трудових відносин. (а.с. 52)
Крім того, в 17.год.00хв. 19.02.2020р. в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_3 обслуговування клієнтів магазину здійснювала ОСОБА_4 , яка пояснила, що проходить стажування в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », в якому здійснює діяльність ФОП ОСОБА_1 з 03.02.2020р. Також, остання повідомила, що працює без оформлення трудових відносин.(а.с.51)
Отже, контролюючий орган дійшов висновку, що під час інспекційного відвідування встановлено, що позивач ФОП ОСОБА_1 фактично допустила до роботи без оформлення трудових відносин працівників ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , що підтверджується письмовими поясненнями останніх які відібрав контролюючий орган під час інспекційного відвідування та що не спростував апелянт. (а.с. 51,52)
ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
ч.3 ст.24 КЗпП України передбачено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади  з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст.626 ЦК України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці.
Колегія суддів зазначає, що основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.
Підрядник, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.
Враховуючи аналіз наведених норм права, колегія суддів зазначає, що трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт. Предметом трудових договорів є результат праці, який підлягає вимірюванню у конкретних фізичних величинах, а не процес роботи.
В ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно договору від 03.02.2020р. який укладений між ФОП ОСОБА_1 (Замовник) та ОСОБА_4 (Виконавець) видно, що Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання виконати такі роботи (надати послуги): виконувати роботу продавця-стажера, консультанта, оформлювача товарної викладки, проводити замовлення продовольчих товарів в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », у строк з 03.02.2020р. - 25.02.2020 (пункт 1.1. Договору). (а.с. 20)
Також, ФОП ОСОБА_1 (Замовник) та ОСОБА_3 (Виконавець) уклали договір від 16.02.2020р. відповідно до якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання виконати такі роботи (надати послуги): виконувати роботу продавця-стажера, консультанта, оформлювача товарної викладки, проводити замовлення продовольчих товарів в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », у строк з 16.02.2020р. - 29.02.2020р. (пункт 1.1. Договору) (далі - Договори). (а.с. 26)
Отже,  із змісту  цивільно-правових договорів  про надання послуг, укладених позивачем з фізичними особами, колегія суддів встановила, що предметами останніх є послуги виконувати роботу продавця стажера, консультанта, оформлювача товарної викладки, проводити замовлення продовольчих товарів в магазині, дотримуватись правил торгівлі продовольчими товарами, пожежної безпеки та гігієни..
Вищевказані особи виконували не індивідуально визначену роботу, передбачену угодою. Функції, які виконували такі особи за вказаними договорами, не є самостійними, а здійснювались в межах робіт продавця продовольчих товарів з систематичним виконанням цих функцій та з товаром, наданих позивачем, що виключає можливість роботи в будь-який зручний час.
Разом з тим, встановлено, що у цивільно-правових угодах не зазначено, який саме результат роботи повинен передати виконавець замовнику, процес праці не передбачає будь-якого кінцевого результату, що вказує на наявність трудових відносини між позивачем та вищевказаними особами.
Апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, що основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності, а метою  цивільно-правового договору  є отримання певного матеріального результату.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції інстанцій, що зазначені вище угоди не були спрямовані на кінцевий результат, що характеризує цивільно-правові (договірні) відносини, а були пов`язані із самим процесом праці, що є характерним для трудових функцій.
Зазначене спростовує доводи апелянта про безпідставне визначення цивільних відносин між позивачем та вищевказаними особами як трудових.
Крім того, вимогами КЗпП України не передбачено проходження стажування особою, яка бажає працевлаштуватись шляхом укладення трудового договору, для перевірки її кваліфікації та навиків роботи або отримання таких. 
Чинним законодавством передбачена можливість стажування працівника, підвищення кваліфікації безробітного, зареєстрованого в центрі зайнятості як безробітний, відповідно до ст.35 Закону України «Про зайнятість населення».
Тобто, стажування це підвищення кваліфікації безробітного з метою набуття практичних умінь і навичок для виконання професійних обов`язків за професією або посадою, на яку претендує безробітний у роботодавця.
Завдання та обов`язки продавця продовольчих товарів передбачені в Довіднику кваліфікаційних характеристик професій працівників. Випуск 65 «Торгівля і громадське харчування» із змісту яких видно, що продавець продовольчих товарів, зокрема: розміщує і викладає товари за групами, видами, сортами з додержанням правил товарного сусідства; заповнює і прикріплює ярлики цін до товарів; пропонує і показує товари; пропонує взаємозамінні і нові товари; консультує покупців про властивості, смакові особливості, кулінарне призначення та харчову цінність товарів тощо; підраховує вартість покупки, перевіряє реквізити чека, видає покупку; підраховує гроші. Здає їх в установленому порядку; готує товари до інвентаризації; бере участь в оформленні прилавкових вітрин.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки відповідач Управління Держпраці в Рівненській області області як суб`єкт владних повноважень діяв в межах повноважень та у спосіб, що визначені законами та Конституцією України. Постанова про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 від 07.04.2020р. №РВ5910/1122/000013/ТД-ФС. за порушення вимог ч.1 ст.21, ч.3 ст.24 КЗпП України є правомірною. Позивач в порушення вимог ч.3 ст. 24 КЗпП України фактично допустив працівників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до роботи без належного оформлення трудового договору.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, п.29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
В ст.242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст. 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст.229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 460/4833/20 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	З. М. Матковська 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 14.06.2021р.