Дата документу 27.04.2021 Справа № 320/4400/19

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
27 квітня 2021 року
м. Запоріжжя

Єдиний унікальний номер справи № 320/4400/19
Провадження № 22-ц/807/726/21

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Кримської О.М. (суддя-доповідач),
суддів: Дашковської А.В., Гончар М.С.,
за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області в складі судді Колодіної Л.В. від 03 листопада 2020 року, повний текст якого складено 11 листопада 2020 року, в справі за позовом ОСОБА_2 , в особі представника адвоката Алексеєнка Віталія Петровича, до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , як законного представника в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , третя особа – орган опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання права власності на частку сумісно набутого майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа – Акціонерне товариство «Укрсиббанк» про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на частку спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . 
В обґрунтування позову вказала, що з 12 березня 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 був укладений шлюб. 
Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 13 жовтня 2014 року їх шлюб був розірваний, що підтверджується копією відповідного рішення.
У період сумісного проживання ними ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , була придбана двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , яка була оформлена на ОСОБА_6 . 
Позивачка ОСОБА_2 зазначала, що як колишня дружина ОСОБА_6 , має право на Ѕ частку вищезазначеної квартири, оскільки остання була придбана в період їхнього шлюбу і є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі і на вказану квартиру. Однак, в силу того, що спірна квартира була оформлена на померлого, до складу спадкового майна вона ввійшла з врахуванням частки ОСОБА_2 , що стало підставою для звернення до суду з позовом.
16 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулася із зустрічною позовною заявою з вимогами про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 . як спільного майна подружжя.
Зустрічний позов обґрунтований тим, що, починаючи з березня 2014 року, ОСОБА_1 стала мешкати однією сім`єю разом з ОСОБА_6 . Вони спільно проживали за однією адресою, вели спільне господарство та мали спільний сімейний бюджет. ОСОБА_1 разом з ОСОБА_6 працювала в ТОВ «Парк Інвест», мали стабільну заробітну плату. Частину отримуваних ними грошових коштів вони витрачали на сплату кредиту за спірну квартиру, яка була придбана ОСОБА_6 .
В подальшому, 07 червня 2017 року ОСОБА_1 з ОСОБА_6 офіційно зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу вони з чоловіком також продовжували зі спільного сімейного бюджету сплачувати відповідні кошти за квартиру.
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_6 . Після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі на квартиру АДРЕСА_1 . 
ОСОБА_1 , зазначала, що починаючи з 2014 року, вона разом з ОСОБА_6 приймала участь у сплаті кредиту за іпотечним договором на квартиру і зазначені кошти сплачувались з їхнього сімейного бюджету, отже вважає, що має право на визнання права власності на ј частку квартири в якості спільного майна подружжя.
Оскільки нею ставилось питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з березня 2014 року по 07 червня 2017 року з громадянином ОСОБА_6 і встановлення даного факту їй потрібно для того, щоб заявити про своє право на частку у спільному майні подружжя, тому вважала, що зазначені вимоги повинні розглядатись саме в позовному провадженні.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 листопада 2020 року провадження за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа – АТ «Укрсиббанк» в частині вимог про визнання права власності на частку спільного майна подружжя - закрито.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 листопада 2020 року первісні позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. 
Визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на частку сумісно набутого майна подружжя, а саме на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . 
Вимоги зустрічного позову ОСОБА_1 – задоволено. 
Встановлено факт проживання громадянина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та громадянки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період часу з березня 2014 року та по 07 червня 2017 року.

Частково не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_2 та повністю задовольнити зустрічний позов ОСОБА_1 .

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції, на думку апелянта, не розглянув та не вирішив її вимоги за зустрічним позовом щодо визнання права власності на 1/4 частину спірної квартири. При цьому кошти на оплату кредиту за квартиру вносились нею та ОСОБА_6 зі спільного сімейного бюджету. 
Як зазначала апелянт за весь час її спільного проживання з чоловіком в квартирі АДРЕСА_1 , жодні особи не заявляли своє право на частку квартири. При цьому ОСОБА_1 зазначає, що первісні позовні вимоги ОСОБА_2 є безпідставними, оскільки питання про визнання права власності на 1/2 частку спільного майна подружжя повинні були вирішуватись позивачем саме з моменту розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , тобто з 13.10.2014. Оскільки вказане зроблено не було, а доказів домовленості про поділ майна позивачем суду не надано, ОСОБА_1 вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив первісний позов. 
Також скаржник зазначала, що незалучення до участі у справі іпотекодержателя спірної квартири може бути порушено його права та є підставою для скасування судового рішення. 

15 березня 2021 року ОСОБА_2 було подано відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого позивач за первісним позовом зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, апеляційна скарга є такою, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. 

У відзиві зазначено, що момент набуття права власності за договором пов`язано з переданням майна. Набуття права власності за договорами, які потребують нотаріального посвідчення пов`язано з таким посвідченням та відраховується з дня державної реєстрації такого майна. Договір купівлі-продажу спірної квартири було укладено 20.09.2006 в період шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .
Саме з 20.09.2006 подружжя набуло право спільної сумісної власності на квартиру, яка за згодою ОСОБА_2 була оформлена на її чоловіка - ОСОБА_6 .
В подальшому ОСОБА_6 , як титульним власником майна, та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11042816000, за яким позичальник отримав кредит у сумі 68800 грн., а в якості забезпечення кредитного зобов`язання був укладений договір іпотеки № 11042816000/3, за яким спірна квартира була передана в іпотеку банку. 
Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на спірну квартиру, що на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_2 та померлому ОСОБА_6 .
Якщо позивач за зустрічним позовом вважає що частину отримуваних коштів вона витрачала на сплату споживчого кредиту померлого ОСОБА_6 вона має звернутись до спадкоємців ОСОБА_6 з вимогою про виплату їй частини сплачених за кредитним зобов`язанням коштів. Участь ОСОБА_1 у витратах з погашення споживчого кредиту не породжує у неї безумовного права на власність померлого. 
Також позивач за первісним позовом вважає, що не є підставою для скасування рішення перебування спірного майна в іпотеці, оскільки кредитор був залучений до участі у справі, висловив свою позицію щодо спору, а ОСОБА_4 сплатила залишок по кредиту, внаслідок чого обтяження за договором іпотеки було припинено. 

ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції не з`явилася, її інтереси в суді апеляційної інстанції представляє адвокат - ОСОБА_8 

ОСОБА_1 та її представник - адвокат Медвідь Є.М. до суду апеляційної інстанції не з`явились, подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, просять задовольнити апеляційну скаргу.

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області направили клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника, просять прийняти рішення на підставі наявних у справі документів.
Відповідачі за первісним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа АТ «Укрсиббанк» до суду апеляційної інстанції не з`явились, повідомлені про місце, дату, час розгляду справи. Причини неявки не повідомили ( т.2 а.с.127,128,130).

Колегія суддів, ураховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, ухвалила розглядати справу за відсутності учасників справи, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 – адвоката Алексеєнко В.П., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права ( ст. 375 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що 12 березня 2005 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (т.1 а.с. 8).

В подальшому у ОСОБА_2 та ОСОБА_6 народилася дитина – ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 9). 

Згідно копії договору купівлі-продажу від 20.09.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського округу Запорізької області Зубовою А.О., зареєстрованого в реєстрі за № 4515, витягом з Державного реєстру правочинів та витягом про реєстрацію права власності на майно, ОСОБА_6 було придбано квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.11-13).

Відповідно до кредитного договору №11042816000 від 20.09.2006 року Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» надав громадянину ОСОБА_6 споживчий кредит в розмірі 68800 грн. ( т. 1 а.с.22-24).

Відповідно до даних з реєстру іпотек, 20.09.2006 було зареєстровано іпотечне обтяження на підставі іпотечного договору № 4521, об`єкт обтяження: квартира за адресою: АДРЕСА_2 , боржник за основним зобов`язанням ОСОБА_6 (т.1 а.с. 98).

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 жовтня 2014 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було розірвано (т.1 а.с.10).

В подальшому, 07 червня 2017 рокуміж ОСОБА_11 та ОСОБА_6 було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 (т. 1 а.с. 55).

ІНФОРМАЦІЯ_7 народилася дитина – ОСОБА_5 , батьками якої є ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 (т. 1 а.с. 56). 

Згідно копії довідки обслуговуючого кооперативу «№17 Ювілейний» від 30.07.2019, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , дійсно з березня 2014 року мешкає за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с.52).

Згідно копії довідки про реєстрацію місця проживання особи виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 14.09.2018 за № 32063/44-17, місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.57). 

Згідно копії довідки про реєстрацію місця проживання особи виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 14.09.2018 за № 32063/44-17, місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.58).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (т.1 а.с.16).

З копії спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області, після смерті ОСОБА_6 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що 16 січня 2019 року до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку спільно набутого майна подружжя звернулася ОСОБА_2 ( т.1 а.с.154). 

Також 16.01.2019 року до нотаріусу із заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_2 , діюча як законний представник від імені малолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ( т.1 а.с.159).

16.01.2019 року до нотаріусу із заявою звернулася ОСОБА_3 . Заява містить відмову від свого права спадкування належної їй частки спадщини за законом на користь сина спадкодавця – ОСОБА_10 ( т.1 а.с.162).

16.01.2019 року до нотаріусу із заявою звернувся ОСОБА_4 . Заява містить відмову від свого права спадкування належної йому частки спадщини за законом на користь сина спадкодавця – ОСОБА_10 ( т.1 а.с.165).

31 травня 2019 року із заявою про прийняття спадщини та заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку спільно набутого майна подружжя звернулась ОСОБА_1 ( т.1 а.с.169,170).

Окрім того, 31 травня 2019 року із заявою про прийняття спадщини за законом, діючи як законний представник від імені малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_11 звернулась  ОСОБА_1 ( т.1 а.с.175).

       Задовольняючи первісні позовні вимоги ОСОБА_2 , щодо визнання права власності на 1/2 частину квартири суд першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, виходив з того, що вказана квартира була набута ОСОБА_2 та ОСОБА_6 під час шлюбу, а відтак є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1 була придбана 20 вересня 2006 року ОСОБА_6 під час перебування ОСОБА_6 та ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як передбачено ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За вказаних обставин, факт реєстрації прав власності на спірну квартиру лише за одним з подружжя, в даному випадку за ОСОБА_6 , не спростовує презумпцію належності такого майна до спільної сумісної власності подружжя. 

Наведене узгоджується з позицією Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду, що наявна у постанові від 29.01.2021 у справі № 161/14048/19.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У частині першій статті 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 345/2962/14-ц, вирішуючи питання перебігу позовної давності за вимогами про поділ спільного майна подружжя, суди мають враховувати, що при визначенні початку перебігу позовної давності необхідно виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо відсутності між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 письмового договору про поділ майна подружжя, не впливає на право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину спірної квартири, як майна набутого за час шлюбу. 

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 серпня 2019 року було прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на частку спільного майна подружжя та об`єднано її в одне провадження з первісним позовом.
При складанні та поданні зустрічного позову ОСОБА_1 залучила до участі, в справі в якості третьої особи, іпотекодержателя спірного майна АТ «Укрсиббанк».
В подальшому представник АТ «Укрсиббанк» С.О. направив до суду першої інстанції заяву, в якій висловив позицію щодо розгляду цієї справи на розсуд суду за відсутності представника банку, 

До відзиву на апеляційну скаргу представником позивача за первісним позовом, адвокатом Алексеєнко В.П. долучено копію платіжного доручення від 09.11.2020, яким підтверджено сплату ОСОБА_2 на користь кредитора АТ «Укрсиббанк» залишку заборгованості за кредитним договором № 11042816000 від 20.09.2006 в сумі 3996,94 грн, а також витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію припинення обтяження спірної квартири, яку проведено 27.11.2020.

За вказаних обставин, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що не залучення позивачем за первісним позовом до участі у справі іпотекодержателя спірного майна - АТ «Укрсиббанк» є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, є неприйнятними.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначала, що судом першої інстанції не були розглянуті та вирішені вимоги її зустрічного позову щодо визнання за нею права власності на 1/4 частину квартири.

Проте, такі доводи не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи. 

Так, ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 листопада 2020 року було закрито провадження за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа – АТ «Укрсиббанк», в частині вимог про визнання права власності на частку спільного майна подружжя.

Названа ухвала ОСОБА_1 не оскаржувалась, а її зміст спростовує доводи скаржника про наявність нерозглянутих позовних вимог. 

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів не може надавати правову оцінку вимогам про визнання за ОСОБА_1 права власності на частку у спільно набутому майна подружжя.

Інших доводів щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» роз`яснено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується. 
Учасниками справи судове рішення про встановлення факту проживання громадянина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та громадянки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період часу з березня 2014 року та по 07 червня 2017 року не оскаржується, тому судовою колегією не переглядається.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши повно та всебічно наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, вважає, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору в оскаржуваній частині є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 листопада 2020 року в цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 29 квітня 2021 року.

Головуючий:                                        Кримська О.М. 

Судді:                                                                 Дашковська А.В

                                                                       Гончар М.С.