ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року	Львів	Справа № 300/25/21 пров. № А/857/5010/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді :                                                  Кухтея Р.В.,
суддів :                                                                      Шевчук С.М., Онишкевича Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2021 року (ухвалене головуючим-суддею Кафарським В.В. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Івано-Франківську) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про   визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в :

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі – ГУ ПФУ, відповідач) №3069 від 09.12.2020 про відмову у призначенні пенсії та зобов`язати відповідача призначити пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 на підставі ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі – Закон №1058-IV) та зарахувати до стажу періоди роботи :    з 01.01.2004 по 03.10.2005 на посаді помічника бурильника і бурильником у «Касимовському управлінні бурових робіт»;  з 24.02.2006 по 17.07.2009 на посаді бурильник у ООО «Селекшен Ойл»;  з 26.02.2009 по 09.01.2011 та з 22.02.2011 по 01.04.2017 на посаді помічника бурильника у ООО «Мун-Технология».
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.02.2021 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ №3069 від 09.12.2020 про відмову у призначенні позивачу пенсії, зобов`язано зарахувати до трудового стажу періоди роботи позивача : з 01.01.2004 по 03.10.2005 на посаді помічника бурильника і бурильником у «Касимовському управлінні бурових робіт»,  з 24.02.2006 по 17.07.2009 на посаді бурильник у ООО «Селекшен Ойл»,  з 26.02.2009 по 09.01.2011 та з 22.02.2011 по 01.04.2017 на посаді помічника бурильника у ООО «Мун-Технология» та зобов`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.12.2020 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 з урахуванням висновків суду, а саме із зарахуванням до стажу вказаних періодів роботи. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що зарахування до страхового стажу періодів роботи на території держав-учасниць Співдружності Незалежних держав з 02.01.2004 здійснюється за умови підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, на території яких проводилась трудова діяльність. Враховуючи те, що із заробітної плати, отриманої позивачем за вищезазначені періоди роботи внески до Пенсійного фонду Російської федерації не сплачувались, а тому відсутні підстави для зарахування вказаних періодів до страхового стажу та призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2 на підставі ст.114 Закону №1058-IV.
У письмовому відзиві позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 03.12.2020 звернувся до ГУ ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 відповідно до Закону №1058-IV, до якої додав : трудову книжку НОМЕР_1 . довідку ОСОБА_2 управління бурових робіт №27 від 03.11.2005, архівні довідки №385, №386, №387, довідки (справки) ТзОВ «Мун-Технология» №6 від 09.01.2011, №7 від 01.05.2013, №24 від 01.04.2017, №3 від 14.01.2019, №2 від 14.01.2019 та архівну довідку (архивную справку) №4529 від 11.09.2018.
Рішенням ГУ ПФУ №3069 від 09.12.2020 позивачу було відмовлено з підстав відсутності у нього достатнього страхового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. У рішенні, зокрема, вказано, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи в Російській Федерації з 01.01.2004 по 03.10.2005 в «Касимовському управлінні бурових робіт», з 24.02.2006 по 17.07.2009 в ООО «Селекшен Ойл», з 26.02.2009 по 09.01.2011 та з 22.02.2011 по 01.04.2017 в ООО «Мун-Технология», оскільки сплата внесків до Пенсійного фонду не підтверджена компетентними органами даної країни.
Вважаючи відмову відповідача щодо не зарахування пільгового стажу та, як наслідок, не призначення пенсії, ОСОБА_1 звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що доводи відповідача про не зарахування спірних періодів роботи позивача, які не підтверджені уточнюючими довідками, є помилковими. При цьому, суд першої інстанції звернув увагу, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках, зокрема, за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення. Разом з тим, в даному випадку позивач подав пенсійному органу як трудову книжку, в якій містяться всі необхідні записи, скріплені підписом уповноваженої особи роботодавця та відповідною печаткою, так і довідки та архівні довідки, які додатково підтверджують спірні періоди роботи позивача в Касимовському управлінні бурових робіт, в ООО «Селекшен Ойл» та ТзОВ «Мун-Технология». Крім того, суд першої інстанції вказав, що внаслідок відсутності у пенсійного органу відомостей про застраховану особу (позивача), тобто сплати страхових внесків, на що покликається відповідач у відзиві, позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи в Касимовському управлінні бурових робіт, в ООО «Селекшен Ойл» та ТзОВ «Мун-Технология», що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам у сфері соціального захисту. Також вказав, що зобов`язавши відповідача врахувати періоди роботи позивача до стажу, суд першої інстанції не може зобов`язати призначити пенсію, оскільки саме на пенсійний орган покладено обов`язок обрахування стажу роботи особи та встановлення всіх необхідних умов для призначення пенсії. Тому відповідач має повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії з урахуванням висновків суду про необхідність зарахування спірних періодів роботи до спеціального стажу.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України громадянам гарантується право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.
Згідно п. 6 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Спірні правовідносини врегульовані Законом №1058-IV, яким визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг.
Відповідно до ст.1 Закону №1058-IV, пенсія – щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим   Законом   пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно ст.114 Закону №1058-IV, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за   списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27   та з урахуванням норм   статті 28 цього Закону.
На пільгових умовах пенсія за віком призначається, зокрема, працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за   списком №2   виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років   6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок.
Наведені положення статті 114 Закону №1058-IV кореспондують положенням статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991.
Однак, пенсійним органом не враховано періоду роботи з 01.01.2004 по 01.04.2017, оскільки за вказаний період відсутні документи про сплату страхувальником позивача страхових внесків на території Російської Федерації.
Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі Списками №1 та №2 деталізоване у Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України №383 від 18.11.2005 (далі – Порядок №383).
Відповідно до п.п.3, 4 п.п.4.1, 4.3, 4.4 Порядку №383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.
Крім того, суд звертає увагу, що питання пенсійного забезпечення регулюються двосторонніми угодами в цій галузі, а також Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі – Угода), згідно із статтею 1 якої, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством країни, на території якого вони проживають.
Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлено чи буде встановлено законодавством держав-учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).
Статтею 6 Угоди передбачено, що призначення пенсій громадянам держав-учасників Угоди проводиться за місцем проживання.
Для визначення права на пенсію громадянам держав-учасниць Угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої із цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до введення в дію цієї Угоди.
Обчислення пенсій проводиться із заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.
За змістом цих норм стаж, набутий на території однієї із зазначених в Угоді держав, зараховується до пільгового у разі, якщо такий стаж взаємно визначений Сторонами.
Згідно ст.11 Угоди, необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав – учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав – учасниць Співдружності без легалізації.
Отже, із змісту наведених норм можна дійти висновку, що пенсія призначається за нормами законодавства країни, де проживає особа, а стаж, набутий на території однієї із зазначених в Угоді держав, зараховується до пільгового у разі, якщо такий стаж взаємно визначений Сторонами.
Це означає, що у випадку виникнення спору у таких питаннях, суду має перевірити умови, за яких такий стаж підлягає зарахуванню до пільгового відповідно до законодавства країни, де особа його набула.
Постановою Міністерства праці і соціального розвитку Російської Федерації №69 від 10.10.2003 затверджено Інструкцію заповнення трудових книжок, яка була чинною на момент заповнення трудової книжки позивача в спірний період його роботи в Російській Федерації.
Так, п.п.5.1 п.5 вказаної Інструкції передбачено, що запис про звільнення (припинення трудового договору) в трудовій книжці працівника провадиться в такому порядку : у графі 1 ставиться порядковий номер запису; в графі 2 вказується дата звільнення (припинення трудового договору); в графі 3 робиться запис про причини звільнення (припинення трудового договору); в графі 4 вказується найменування документа, на підставі якого внесено запис - наказ (розпорядження) або інше рішення роботодавця, його дата і номер.
Згідно п.п.2, 45 Правил ведення і зберігання трудових книжок, виготовлення бланків трудової   книжки і забезпечення ними роботодавців, затверджених постановою Уряду Російської Федерації №225 від 16.04.2003 «Про трудові книжки», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність і трудовий стаж працівника. Відповідальність за організацію роботи з ведення, зберігання, обліку та видачі трудових книжок і вкладишів до них покладається на роботодавця. Відповідальність за ведення, зберігання, облік і видачу трудових книжок несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (Розпорядженням) роботодавця. За порушення встановленого цими Правилами порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність, встановлену законодавством Російської Федерації.
Наведені положення узгоджуються також із п.4 постанови Кабінету Міністрів України №301 від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників», а також із положеннями Закону №1058-IV, Закону України «Про пенсійне забезпечення», Кодексу законів про працю України та постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993.
Крім того, згідно статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку – на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначено у статті 20 Закону №1058-IV, відповідно до якої страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Відповідно до положень статті 106 Закону №1058-IV, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Колегією суддів також враховано правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 17.07.2019 по справі №144/669/17 та від 20.03.2019 по справі №688/947/17, згідно якої несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків.
Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встанолюється Кабінетом Міністрів України.
Також, згідно ст.48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, пунктом 1 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості про видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку №637).
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, відомості якої підлягають врахуванню при визначенні стажу роботи особи.
Дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості про видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи, приймаються лише у випадку відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.
Відповідно до п.2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також нагороди та заохочення вносяться власником або  уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Також слід зазначити, що відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України №301 від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
Так, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , позивач у спірний період роботи з 01.01.2003 по 03.10.2005 працював на посаді помічника бурильника і бурильником у «Касимовському управлінні бурових робіт» (записи 20, 20), у період з 24.02.2006 по 17.07.2009 на посаді бурильника у ООО «Селекшен Ойл» (записи 24, 25),  у період з 26.02.2009 по 09.01.2011 та з 22.02.2011 по 01.04.2017 на посаді помічника бурильника у ООО «Мун-Технология».
Вказані записи виконано без перекреслень, виправлень, у чіткій послідовності та відповідності дати, завірені підписом та печаткою роботодавця. 
Крім того, робота позивача у Касимовському управлінні бурових робіт у період роботи з 01.01.2003 по 03.10.2005 підтверджується копією довідки Касимовського управління бурових робіт №27 від 03.11.2005.
Робота позивача у ООО «Селекшен Ойл» у період з 24.02.2006 по 17.07.2009 підтверджується копією архівної довідки №4529 від 11.09.2018.
Робота ОСОБА_1 у ТзОВ «Мун-Технология» у період з 26.02.2009 по 09.01.2011 та з 22.02.2011 по 01.04.2017 додатково підтверджується копією архівних довідок №385, №386, №387 та копіями довідок цього товариства №6 від 09.01.2011, №7 від 01.05.2013, №24 від 01.04.2017, №3 від 14.01.2019 та №2 від 14.01.2019.
У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 по справі №687/975/17 суд касаційної інстанції висловив правову позицію, відповідно до якої на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку обіймав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці (неправильними чи не точними) щодо спірних періодів відповідачем суду не надано. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення №3069 від 09.12.2020 про відмову у призначенні позивачу пенсії та визнання протиправними дій відповідача щодо не зарахування до трудового стажу періодів його роботи з 01.01.2004 по 03.10.2005 на посаді помічника бурильника і бурильником у «Касимовському управлінні бурових робіт», з 24.02.2006 по 17.07.2009 на посаді бурильник у ООО «Селекшен Ойл», з 26.02.2009 по 09.01.2011 та з 22.02.2011 по 01.04.2017 на посаді помічника бурильника у ООО «Мун-Технология» є обґрунтованими.
Стосовно висновків суду першої інстанції про повторний розгляд заяви позивача про призначення пенсії з врахуванням висновків суду про необхідність зарахування спірних періодів роботи до спеціального стажу, то в цій частині рішення суду позивачем не оскаржується, а тому з урахуванням положень ч.1 ст.308 КАС України, колегія суддів не надає своїх висновків та не вбачає підстав для застосування положень частини другої цієї статті.
Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Апеляційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в позовній заяві та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст. 12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2021 року по справі №300/25/21 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. М. Шевчук 	
 	 	Т. В. Онишкевич