УХВАЛА

15 квітня 2021 року 
м. Київ
справа № 600/675/20-а
адміністративне провадження № К/9901/11519/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської   О.Р. (далі - Суд), 
перевіривши касаційну скаргу Чернівецької обласної прокуратури на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року в справі №600/675/20 за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності, стягнення вихідної допомоги,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Чернівецької обласної прокуратури, у якому просив: 
- визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати вихідної допомоги при звільненні;
- стягнути вихідну допомогу в сумі 28790,82 грн із утриманням податків та інших обов`язкових платежів, а також середній заробіток за весь час затримки виплати по день фактичного розрахунку.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року  скасовано, ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову: 
- визнано протиправною бездіяльність Чернівецької обласної прокуратури щодо невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні;
- стягнуто з Чернівецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі середнього місячного заробітку   із утриманням податків та інших обов`язкових платежів; 
- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
30 березня 2021 року до Верховного Суду надіслано касаційну скаргу Чернівецької обласної прокуратури на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року в справі №600/675/20.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіряючи касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального закону, Суд дійшов висновку про її повернення з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами. 
У касаційній скарзі скаржник зазначає, що підставою касаційного оскарження судових рішень є необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року (справа №560/3971/19) та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Разом з тим скаржник, зазначаючи про неправильне застосування судом апеляційної інстанції вимог статті 44 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), за змістом пункту першого частини першої якої при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.
Задовольняючи позов у справі №600/675/20-а в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати вихідної допомоги при звільненні та її стягнення, суд апеляційної інстанції, посилаючись на правову позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 23 грудня 2020 року (справа №560/3971/19), виходив з такого.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-IХ (далі - Закон №113-IХ) було внесено зміни також і до КЗпП України, а саме: статтю 32 доповнено частиною п`ятою такого змісту: «Переведення прокурорів відбувається з урахуванням особливостей, визначених законом, що регулює їхній статус»; статтю 40 доповнено частиною п`ятою такого змісту: «Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус»; частину дев`яту статті 252 після слів «дисциплінарної відповідальності та звільнення» доповнено словами і цифрами «а також положення частин другої і третьої статті 49-4 цього Кодексу».
Внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» зміни до КЗпП України не визначають особливостей регулювання трудових відносин прокурорів, а лише передбачають, що ці особливості встановлюються спеціальним законом.
Суд дійшов висновку, що частиною п`ятою статті 51 Закону України «Про прокуратуру» №1697 (далі - Закон №1697) та   частиною четвертою статті 40 КЗпП України передбачено виключний перелік випадків, коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми КЗпП України. Разом з тим, у такий виключний перелік не включено питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора, а отже не заборонено застосування положень статті 44 КЗпП України при вирішенні спірного питання.
Натомість у касаційній скарзі скаржник посилається на те, що ні Законом №1697, ні Законом №113-IХ не передбачено виплату вихідної допомоги прокурорам, звільненим на підставі підпункту 2 пункту 19 Розділу ІІ Закону №1697 у зв`язку із неуспішним проходженням атестації.
За змістом підпункту 2 пункту 19 Розділу ІІ Закону №1697 прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі   пункту 9   частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови наявності рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.
Отже, за наявності указаної умови прокурор звільняється з посади на підставі пункту 9   частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.
Зі змісту судових рішень в справі №600/675/2-а убачається, що ОСОБА_1 звільнено з посади саме на підставі пункту 9   частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру".
Відтак, посилання скаржника у касаційній скарзі на те, що позивача звільнено з іншої підстави, не заслуговує на увагу. 
Чернівецька обласна прокуратура не наводить обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, натомість, висловлює свою незгоду із висновком суду апеляційної інстанції.
Крім того, зазначена у касаційній скарзі постанова Верховного Суду не є єдиною, оскільки указана у ній правова позиція міститься також у постановах Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 560/3971/19, від 21 січня 2021 року у справі № 260/1890/19, від 27 січня 2021 року у справі № 380/1662/20, від 11 лютого 2021 року у справі № 420/4115/20, від 11 лютого 2021 року у справі № 240/4840/20, від              18 лютого 2021 року у справі № 640/23379/19, від 25 лютого 2021 року у справі                  № 640/8451/20, від 26 лютого 2021 року у справі № 1.380.2019.006923.
У разі подання касаційної скарги на підставі зазначеного пункту частини четвертої статті 328 КАС України скаржник має належно вмотивувати, як необхідність відступлення, так і обґрунтувати подібність обставин та правових відносин у наведених прикладах.
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Ураховуючи те, що скаржником не обґрунтовано передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судового рішення у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
За таких обставин відсутні підстави для вирішення питання про поновлення строку на касаційне оскарження.
Керуючись статтями  248, 328, 332 КАС України,  Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Чернівецької обласної прокуратури на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року в справі №600/675/20 повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя:                                                                                                      О.Р. Радишевська