Дата документу 15.06.2021 Справа № 335/1760/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 335/1760/19 Головуючий у 1-й інстанції:Рибалко Н.І.
Провадження № 22-ц/807/1649/21        Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2021 року                                                         м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів:         Кочеткової І.В., Кримської О.М.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04лютого 2021 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про відшкодування шкоди,
В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, посилаючись на те, що 29 червня 2018 року, приблизно о 19 годині 50 хвилин, на автодорозі «Бориспіль – Дніпро – Запоріжжя – Маріуполь» поблизу с. Григорівське Оріхівського району Запорізької області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «ВАЗ – 2101», д.р.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та «TOYOTA Solara», д.р.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Вона була пасажиром автомобіля ВАЗ 2101, а ОСОБА_3 – водієм цього автомобіля. В результаті ДТП вона отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого осколкового перелому шейки правої плечової кістки зі зміщенням фрагментів, хронічний бронхіт (фаза загострення), які за висновком експерта є тілесними ушкодженнями середнього ступеня тяжкості, які потягли за собою тривалий розлад здоров`я.

За наслідками отриманих травм вона була прооперована, після операції отримувала лікування, знаходичись на стаціонарному лікуванні в період з 29 червня 2018р. по 13 липня 2018р. З метою лікування та відновлення фізичного стану нею були придбані ліки на загальну суму 4 640,90 грн. та комплект для остеосинтезу плечової кістки за 16 496 грн. У результаті дорожньо-транспортної пригоди вона зазнала моральних страждань, які полягають у тому, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень довгий час вона відчувала фізичний біль, через довготривале лікування не могла перебувати зі своєю родиною. Без сторонньої допомоги не мала можливості самостійно обслуговувати себе. Дорожньо-транспортна пригода, що сталася, викликала у неї страх за своє життя та сім`ю, побоювання за неможливість відновлення фізичного стану, повернення до звичайного способу життя. 

Посилаючись на зазначені обставини, просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь вартість придбаних на лікування медичних препаратів у розмірі 4 640,90 грн., вартість комплекту остеосинтезу плечової кістки у розмірі 16 496 грн. та моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04лютого 2021 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення у зв`язку з неправильним встановленням фактичних оставин у справі, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.
Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За змістом статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, до яких згідно з приписами п. 1 ч. 6 статті 19 ЦПК України належать справи з ціною позову, що не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму.
Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за такими підставами.

Судом встановлено, що 29 червня 2018 року, о 19 годині 50 хвилин, на автошляху сполученням «Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя-Маріуполь», поблизу с. Григорівське Оріхівсь-
кого району Запорізької області сталася дорожньо–транспортна пригода за участю автомобілів «ВАЗ -2101», д.р.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Tоyota solara», д.р.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , в результаті якої водій та пасажири автомобіля «ВАЗ – 2101» отримали тілесні ушкодження.

У момент дорожньо–транспортної пригоди в автомобілі «ВАЗ -2101», д.р.з НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 у якості пасажира перебувала ОСОБА_1 .

З виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 9875 відділення травматології вбачається, що у період з 29 червня 2018 року по 13 липня 2018 року ОСОБА_1 перебувала на лікуванні з діагнозом: «Закритий осколковий перелом шейки правої плечової кістки зі зміщенням фрагментів».

Згідно з висновком експерта № 1028 від 12 липня 2018 року за наслідками проведення судово–медичної експертизи тілесних ушкоджень ОСОБА_1 встановлено, що закритий перелом правої плечової кістки у верхній третині зі зміщенням кісткових фрагментів у ОСОБА_1 кваліфікується як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Постановою старшого слідчого СВ Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції Царегородцева С.І. від 07 лютого 2019 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018080310000456 від 30 серпня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито за відсутністю у діях складу кримінального правопорушення. Виділено матеріали для направлення до патрульної поліції м. Запоріжжя щодо вирішення питання про притягнення водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Постановою Пологівського районного суду Запорізької області від 18 березня 2019 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення.

Встановивши всі вище наведені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню у зв`язку з тим, що відносно ОСОБА_2 було закрито кримінальне провадження, оскільки її дії не знаходяться в причинному зв`язку із подією ДТП, а тому відсутні підстави для покладення на неї відповідальності за завдану позивачу шкоду. 
В апеляційний скарзі позивач ОСОБА_1 вказує, що судом було зазначено, що спричинена джерелом підвищеної небезпеки шкода відшкодовується її володільцем, незалежно від наявності вини, але, попри це суд, пославшись на те, що відносно відповідача ОСОБА_2 закрито кримінальне провадження, оскільки її дії не знаходяться в причинному зв`язку з подією ДТП, відмовив у задоволенні її позову. Вказані висновки суду вважає суперечливими та такими, що не відповідають обставинам цієї справи, чинному законодавству, правовим позиція Верховного Суду.

Перевіривши ці доводи апеляційної скарги, колегія знаходить їх частково обґрунтованими з огляду на наступне.

Як вбачається з апеляційної скарги, встановлені судом обставини щодо події ДТП та отриманих позивачем тілесних ушкоджень і їх кваліфікації як тілесних ушкоджень середньої тяжкості позивачем не оскаржуються. 

Відповідач апеляційної скарги на рішення суду в цій частині також не подала. Тому апеляційний суд зводить свої дослідження лише щодо можливості покладення на ОСОБА_2 цивільно-правової відповідальності за спричинення тілесних ушкоджень та моральної шкоди позивачу ОСОБА_1 та обсяг такої відповідальності.

У відповідності з ч. 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У цій справі позивач як потеріпла від ДТП, яка перебувала в якості пасажира у одному із автомобілів – учасників ДТП, позивається з приводу спричиненої її здоров`ю шкоди до водія іншого автомобілю – ОСОБА_2 . 

За загальним правилом, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). 

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі N 755/18006/15-ц.

Між тим, в цій справі не встановлено, що водій ОСОБА_2 мала станом на час ДТП 
чинний договір страхування. Про ці обставини вона ані суд, ані потерпілу ОСОБА_1 не повідомила.
Частиною другою статті 1188 ЦК України України встановлено, що в тих випадках, коли внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані відшкодувати її незалежно від їхньої вини. Відповідно до ч.1 ст.1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими особами.
Пасажир транспортного засобу підпадає під категорію «інші особи», яким завдано шкоди внаслідок взаємодії двох транспортних засобів. Отже, якщо при зіткненні кількох автомобілів постраждав пасажир або пішохід, обов`язок компенсувати потерпілому шкоду покладається на всіх володільців (власників) джерел підвищеної небезпеки солідарно, незалежно від їхньої вини.
Відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" «шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяної нею (в порядку часткової відповідальності). Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими. У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам».

В пункті 4 постанова Пленуму ВСУ від 01.03.2013р. № 4 судам роз`яснено, що особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.
Зазначається, що суди мають розрізняти випадки, коли внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоди завдано самим володільцям цих джерел, від випадків, коли шкоди завдано іншим особам (наприклад, пасажирам, пішоходам). У цьому випадку особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (частина друга статті 1188 ЦК). При цьому солідарний боржник, який відшкодував спільно завдану шкоду, має право вимагати з кожного з інших завдавачів шкоди частку виплаченого потерпілому відшкодування. Оскільки боржник, який виконав солідарне зобов`язання, має право зворотної вимоги, тобто стає кредитором за регресним зобов`язанням до інших боржників, розподіл відповідальності солідарних боржників один перед одним (визначення часток) за регресним зобов`язанням здійснюється на загальних підставах за правилами статті 1191 ЦК, тобто у розмірі, що відповідає ступеню вини кожного з боржників.

Отже, у випадку завдання шкоди пасажиру транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у якій два транспортні засоби взаємодіяли як джерела підвищеної небезпеки, відповідальність перед пасажиром несуть обидва водії (володільці джерел підвищеної небезпеки) за правилами частини другої статті 1188 ЦК України.

Колегія наголошує на тому, що зміст солідарного обов`язку (у тому числі відшкодувати шкоду) відповідно до приписів частини першої статті 543 ЦК України як раз і полягає у тому, що кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Тому якщо двома джерелами підвищеної небезпеки пасажиру завдано шкоди, то він має право обрати відповідача, яким є один із володільцев транспортного засобу. У подальшому один із солідарних боржників, який відшкодував шкоду потерпілому в повному обсязі, відповідно до положень статті 544 ЦК України може звернутися до інших солідарних боржників із зворотними вимогами.
Та колегія ще раз вказує, що обов`язок з відшкодування шкоди покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного з них, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).

 Такий висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2020 року в справі № 199/1100/19 (провадження № 61-20924св19).

У справі, що наразі переглядається в апеляційному провадженні, судом першої інстанціїн помилково не застосовано положення частини другої статті 1188 ЦК України, відповідно до якої, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від її вини. Оскільки у випадку, коли шкода завдана пасажиру, вина не має значення, тому що обидва водія керували автомобілем як джерелом підвищеної небезпеки. Та у результаті дорожньо-транспортної пригоди постраждала інша особа – пассажир ОСОБА_1 .
 Вирішуючи цю справу, суд першої інстанції на положення ч. 1 статті 1188, 1190 з урахуванням приписів ст.. 543 ЦК України уваги не звернув, вище наведені рекомендації постанов пленумів та правові позиції ВС не врахував. 

Тому суд дійшов помилкового висновку щодо необхідності наявності вини водія у події ДТП у разі зверненення з позовом пасажира про відшкодування майнової та моральної шкоди. 
Спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 внаслідок ДТП 29.06.2018р. підтверджується матерілами справи: висновком експрета № 1028 від 12.07.2018р. проведеної на підставі ухвали слідчого у кримінальному провадженні судово-медичної експертизи, постановою судді Пологівського районного суду Запорізької області від 18.03.2019р. про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , постановою від 07.02.2019р. про закриття кримінального провадження, випискою з медичної картки стаціонарного хворого № 9875 ( а.с. 5, 53-57, 59-70, 76-78). 

За таких обставин, колегія вважає, що потерпіла ОСОБА_1 має право на відшкодування майнової та моральної шкоди за рахунок водія ОСОБА_2 . При цьому, незалучення у цю справу другого водія ОСОБА_3 як відповідача (солідарного боржника) та відсутність претензій до нього у позивача не може слугувати підставою для відмови в задоволенні позову про наслідки ДТП, заявлені до іншого водія.

Що стосуться заявленого розміру відшкодування майнової шкоди, то колегія, дослідивши надані позивачем копії товарних та фіскальних чеків у сукупності з випискою з медичної картки стаціонарного хворого № 9875, проведення їй остеосинтезу зі встановленням титанової пластини та тривалістю одужання позивача, необхідністю її нагляду у травматолога з метою подальшого лікування, перев`язок, зняття швів, необхідності проходження ЛФК, визнає обґрунтованим заявлений розмір її витрат на лікування в сумі 4 646,90 грн., а також вважає обґрунтованою вартість комплекту для остеосинтезу плечової кістки в сумі 16496 грн. 
Відповідно до положення ч. 2 ст. 1167 ЦК, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, якщо її завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
З урахуванням обставин цієї справи, де потерпіла взагалі не скоювала будь-яких неправомірних дій, а лише знаходилась у транспортному засобі, яке є учасником ДТП, в якості пасажиру, та її травмування потягло тривале лікування, в ході якого знадобилось також і оперативне втручання для збирання та фіксування пошкодженої кістки, з урахуванням вимущених змін у житті, коли їй необхідно було витрачати час та зусилля на реабалатацію, її було тривалий час обмежено у русі через травмування, колегія визнає, що позивач зазнала моральних страждань, але визначений нею розмір відшкодування є дещо завищеним.
Тому, з урахуванням обставин цієї справи, вимог розумності та справедливості, колегія вважає, що доцільним до стягнення на відшкодування моральної шкоди з відповідача на користь позивача буде сума у розмірі 15 000 грн. 
Зважаючи на все вище наведене, колегія визнає апеляційну скаргу позивача частково обґрунтованою, тому у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 статті 376 ЦУПК України скасовує оскаржуване рішення суду першої інстанції та приймає постанову про часткове задоволення позову щодо майнової шкоди в ромзі 21 142,90 грн. та в частині відшкодування моральної шкоди на суму 15 000 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04лютого 2021 року у цій справі скасувати.
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 21 142 (двадцять одна тисяча сто сорок дві) гривні 90 копійок, на відшкодування моральної шкоди 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень, а всього – 36 142 (тридцять шість тисяч сто сорок дві) гривні 90 копійок.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лишеу випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Постанова прийнята, складена та підписана 15 червня 2021 року.

Головуючий:                                                                        Маловічко С.В.

Судді:                                                                                        Кочеткова І.В.

Кримська О.М.