ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року 
м. Київ
справа № 810/488/18
адміністративне провадження № К/9901/57502/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Стрелець Т.Г.,
суддів: Стеценка С.Г.,  Тацій Л.В., 
за участю:
секретаря судового засідання: Приходько Н.І.
позивача – ОСОБА_1 
представника позивача – Єрміліна Сергія Олександровича
розглянувши у відкритому судовому засіданні  у касаційній інстанції адміністративну справу 810/488/18
за позовом ОСОБА_1 до Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, провадження у якому відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2018 року 
(ухвалену у складі колегії суддів: головуючої судді Троян Н.М., суддів: Бужак Н.П., Сорочко Є.О.)
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: 
- визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати йому грошової допомоги при звільненні без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій»;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу грошової допомоги при звільненні, з урахуванням раніше виплачених сум.
2. Позовні вимоги мотивовано тим, що при звільнені у запас йому протиправно не включено до грошової допомоги при звільненні щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889.
Короткий зміст рішення суду І інстанції
3.01 березня 2018 року Київський окружний адміністративний суд вирішив: 
Адміністративний позов – задовольнити.
Визнати протиправними дії Командування Сухопутних військ Збройних Сил України військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій».
Зобов`язати Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні, з урахуванням додаткової щомісячної грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій», з урахуванням раніше виплачених сум.
4. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки при виплаті грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 відповідачем не було включено до її розміру грошову щомісячну винагороду, яка виплачувалась позивачу, тому такі дії відповідача слід визнати протиправними, та, як наслідок, зобов`язати провести перерахунок виплаченої одноразової грошової допомоги із урахуванням 60% щомісячної додаткової грошової допомоги та виплатити таку одноразову грошову допомогу з урахуванням раніше виплачених сум.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
5.03 липня 2018 року Київський апеляційний адміністративний суд вирішив:
Апеляційну скаргу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (війська частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України) – задовольнити.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 березня 2018 року – скасувати.
Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (війська частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії – відмовити.
6. Апеляційний суд скасовуючи рішення суду першої інстанції керувався тим, що винагорода, встановлена Постановою №889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога на підставі пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
7.26 липня 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 .
У касаційній скарзі скаржник просить постанову  Київського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2018 року у справі № 810/488/18 скасувати та  залишити в силі рішення  Київського окружного адміністративного суду  від 01 березня 2018 року.  
Касаційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду апеляційної інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню. 
На думку скаржника щомісячна додаткова грошова винагорода є складовою місячного грошового забезпечення позивача, а тому має враховуватися при обчисленні одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовця.  
8.  Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 червня 2018 року, сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Гриціва М. І., суддів Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.
9. Ухвалою Верховного Суду від 20 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження за скаргою позивача на постанову  Київського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2018 року у справі №810/488/18.
10. На підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду від 02 липня 2019 року, у зв`язку з обранням судді Гриціва М.І. до Великої Палати Верховного Суду, було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи, унаслідок якого для розгляду касаційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Стрелець Т.Г., суддів Стеценко С.Г., Тацій Л.В.
12. Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24 березня 2021 року прийнято до провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 та призначено її до попереднього розгляду у суді касаційної інстанції за наявними у справі матеріалами на 25 березня 2021 року.
13. Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25 березня 2021 року призначено справу №810/488/18 за позовом ОСОБА_1 до Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії до розгляду у відкритому судовому засіданні на 28 квітня 2021 року о 15 год. 00 хв.
14. У судове засідання 28 квітня 2021 року з`явився позивач та його представник. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про дату, час та місце його проведення. Клопотань про відкладення розгляду справи від сторони відповідача на адресу Верховного Суду не надходило.
У судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали вимоги касаційної скарги та просили Суд задовольнити її.
II. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
13. Як було встановлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_1 проходив військову службу в Командуванні Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України).
Наказом Міністра оборони України від 21 грудня 2017 № 940 (по особовому складу), позивач був звільнений з військової служби у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я).
У подальшому, Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 03 січня 2018 № 2 (по стройовій частині), ОСОБА_1 був виключений зі списків особового складу частини, знятий з усіх видів забезпечення та направлений для зарахування на військовий облік до Васильківського ОМВК Київської області.
Вказаним наказом позивачу було визначено здійснити виплату одноразової грошової допомоги по звільненню, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393.
На підставі даного наказу позивачу виплачено вихідну допомогу без обов`язкового врахування, на думку позивача, додаткової щомісячної грошової винагороди, передбаченої Постановою КМ України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» (далі – Постанова №889).
У січні 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити виплату грошової допомоги з врахуванням щомісячної грошової винагороди, передбаченої Постановою № 889.
Листом від 24 січня 2018 № 116/2/12/986 відповідач повідомив про відмову позивачу в перерахунку вихідної допомоги з посиланням на те, що відповідно до пункту 38.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої Наказом Міністерства оборона України від 11 червня 2008 №260, щомісячна грошова винагорода не повинна враховуватись до вихідної допомоги при звільненні.
Вважаючи порушенням своїх прав з боку відповідача та з метою їх відновлення позивач звернувся за захистом до суду.
ІІІ.  ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
14. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі  статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
15.Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.    
Частиною 2  статті 19 Конституції України  передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються  Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»  (далі - Закон № 2011-XII).
Частиною першою  статті 9 Закону № 2011-XII  обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частинами другою, третьою  статті 9 Закону № 2011-XII  установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Частиною четвертою цієї ж статті визначено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Також відповідно до  постанови КМУ від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»  грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно з частиною другою  статті 15 Закону №2011-XII  військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Постановою КМУ від 13 березня 2013 року № 161 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889»  для військовослужбовців, зокрема, Збройних Сил України (крім тих, що зазначені у підпункті 1 пункту 1 цієї  постанови, та військовослужбовців строкової військової служби) був запроваджений новий вид забезпечення - щомісячна додаткова грошова винагорода у таких розмірах: з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 % місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 % місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 % місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 % місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Право на одноразову допомогу при звільненні позивач набув у відповідності до  статті 15 Закону № 2011-ХІІ, що не заперечується відповідачем.
У цій справі спір виник не з приводу обставин щодо виплати ОСОБА_1 при звільненні одноразової грошової допомоги у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 26 повних календарних років служби у Збройних Силах.
Натомість, спірним питанням є склад грошового забезпечення військовослужбовців, який враховується при обрахунку розміру цієї допомоги.
Судами встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачу нараховувалася та виплачувалася щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена  постановою КМУ від 22 вересня 2010 року № 889  (у редакції  постанови КМУ від 13 березня 2013 року № 161) у розмірі 60 % місячного грошового забезпечення.
Отже, зазначена щомісячна додаткова грошова винагорода виплачувалася позивачу щомісяця до дня звільнення його з військової служби, тобто мала постійний (систематичний) характер.
Позиція відповідача щодо відмови від включення додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого обчислено одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби позивачу, ґрунтується на нормах Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої  наказом Міністра оборони України від 15 листопада 2010 року № 595, що виданий на виконання  постанови КМУ від 22 вересня 2010 року № 889, положення якої застосовувались з 01 жовтня 2010     року.
Зокрема, в пункті 5  Інструкції № 595  вказується, що винагорода виплачується як окремий платіж разом (одночасно) з грошовим забезпеченням. Пунктом 8      Інструкції №595     визначено, що грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Згідно з пунктом 9 зазначеної Інструкції, розміри винагороди встановлюються наказами Міністра оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони (Головного управління розвідки Міністерства оборони) в Державному бюджеті України на відповідний рік.
У подальшому тотожне регулювання цього питання запроваджено з прийняттям Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої  наказом Міністра оборони України 24 жовтня 2016 року № 550  (надалі -  Інструкція № 550), яка застосовувалася протягом 2016- 2018 років.
Водночас, застосовуючи  Інструкції № 595  та  № 550  як спеціальні нормативно-правові акти, що визначають структуру і склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті одноразової допомоги при звільненні, відповідач не врахував пріоритетності законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку і розміру гарантій особам, які проходять військову службу.
Так, частиною четвертою  статті 9 Закону № 2011-ХІІ  Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення  законом, не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.
Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме  Закон № 2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного  Закону.
Верховний Суд ураховує, що питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17. Приймаючи постанову від 06 лютого 2019 року у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків:
Згідно з частинами другою, третьою    статті 9 Закону № 2011-ХІІ  до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових:
1) посадовий оклад;
2) оклад за військовим званням;
3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення;
4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як розрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.
Перед звільненням на підставі постанови КМУ №     889 додаткова грошова винагорода нараховувалися і виплачувалися позивачеві щомісяця та мала систематичний характер, підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення  у суду  відсутні.
При касаційному розгляді враховано висновки Верховного Суду, наведені у постановах від 24 жовтня 2018 року у справі № 820/3211/17, від 05 грудня 2019 року у справі № 295/5200/18, від 22 жовтня 2019 року у справі № 520/3505/19 та від 14     квітня 2020 року у справі № 820/3719/18.
За таких обставин колегія суддів КАС ВС дійшла висновку, що суд апеляційної інстанції у ході розгляду цього адміністративного спору встановив невірний характер додаткової грошової винагороди, що у свою чергу призвело до хибних висновків та як наслідок і результату розгляду справи в цілому.
Таким чином рішення суду апеляційної інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права і фактичним обставинам справи, а отже підлягає скасуванню.
16.  Відповідно до частини третьої  статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України  (надалі також  КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до  закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
8 лютого 2020 року набрали чинності зміни до  КАС України, внесені  Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
За правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим  Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
За наведених підстав касаційний розгляд здійснюється за правилами, що діяли до набрання чинності цим  Законом.    
17.  Згідно  статті 352 Кодексу адміністративного судочинства України  Суд  касаційної інстанції  скасовує постанову суду  апеляційної інстанції  повністю або частково і залишає в силі судове рішення  суду першої інстанції  у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону. 
18.  З урахуванням викладеного, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що судом першої інстанції винесене законне і обґрунтоване рішення, постановлене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні. 
Натомість рішення суду апеляційної інстанції таким критеріям не відповідає та підлягає скасуванню.
Керуючись статтями  344,349,  352,  356,  359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
п о с т а н о в и в :
1.  Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
2.  Постанову  Київського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2018 року у справі № 810/488/18 - скасувати.
3. Рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 березня 2018 року у справі №810/488/18 залишити в силі.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                          Т. Г. Стрелець
Судді                                                                                                    С. Г. Стеценко
                                                                                                    Л. В. Тацій