Номер провадження: 22-ц/813/1559/21 
Номер справи місцевого суду: 523/14395/19
Головуючий у першій інстанції Бабаков В. П.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2021 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І., 
розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 липня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог.
Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що позивач працював в ТОВ «МП-ЮГ» на посаді підсобного робітника з 18.06.2019р. по 02.09.2019р. Позивач був звільнений за власним бажанням, однак зазначає, що його примусили написати заяву про звільнення. На підставі викладеного, ОСОБА_1 просить поновити його на роботі та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20 липня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким позовну задовольнити позов повністю, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 був звільнений примусово, без його бажання, написав заяву про звільнення 02.09.2019р. вимушено через загрозу невиплати йому грошових коштів при звільненні.

Короткий зміст відзиву ФОП ОСОБА_2 на апеляційну скаргу.
У відзиві на апеляційну скаргу зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Порядок розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
В частині 1 ст. 274 ЦПК України зазначено, що в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи та справи, що виникають з трудових відносин.
Крім того, згідно із частиною 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
В даній справі спір виник із трудових правовідносин, тому така справа відповідно до вищевказаних норм може бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.
Апеляційне провадження розглядається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлене 15 червня 2021 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що наказом №26 від 14 червня 2019 року позивач був прийнятий на посаду підсобного робітника з 18 червня 2019 року.
Між ОСОБА_1 та ТОВ «МП-ЮГ», в особі директора Литвинова Є.О., який діє на підставі Статуту, було укладено трудовий договір №26 від 14 червня 2019 року.
Відповідно до п.4.1. Договору за виконання обов`язків, передбачених цим договором, Позивачу був встановлений посадовий оклад у розмірі 4200,00 грн. за місяць, згідно штатного розкладу. Оплата заробітної плати перераховується з розрахункового рахунку організації ТОВ «МП-ЮГ» на банківську картку працівника ОСОБА_1 за № НОМЕР_1 в АТ «РАЙФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ».
В подальшому, позивачу була підвищена заробітна плата до 5250,00 грн. згідно наказу №9-111 від 27 червня 2019 року про підвищення заробітної плати. Штатний розклад від 27 червня 2019 року, зі змінами, вступив в дію з 01 липня 2019 року.
На підставі заяви ОСОБА_1 від 02 вересня 2019 року про звільнення з займаної посади підсобного робітника за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України, з 03 вересня 2019 року, з виплатою компенсації невикористаної відпустки, видано наказ №5-У від 02 вересня 2019 року про звільнення співробітника, позивач був звільнений з займаної посади підсобного робітника з 03 вересня 2019 року за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП України, з виплатою компенсації невикористаної відпустки, з наказом останній ознайомлений
Згідно копії журналу обліку трудових книжок, позивач отримав трудову книжку.
Як вбачається з копій розрахункового листа ОСОБА_1 , довідки про виплачену зарплату, відомостей нарахування коштів, платіжних доручень, ТОВ «МП-ЮГ» здійснило виплату позивачу всіх належних сум при звільненні.
Проаналізувавши наявні в матеріалах справи копії штатного розпису, платіжних відомостей, заяви ОСОБА_1 про звільнення, зазначених вище наказів, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що відповідач цілком правомірно звільнив позивача з займаної посади підсобного робітника за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП України, здійснивши всі належні виплати.
Згідно ч.1,2 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексу.
З урахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції правильно не вбачав підстав для поновлення позивача на роботі та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки останній не порушував трудові права позивача, звільнив його законно на підставі заяви ОСОБА_1 .
При цьому, позивачем не надано ані суду першої інстанції, а ні до суду апеляційної інстанції жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставини примусу до написання заяви про звільнення від 02 вересня 2019 року.
Крім того, суд першої інстанції вірно вважав за необхідне зазначити, що позивач звернувся з позовом до неналежного відповідача, оскільки його роботодавцем був ТОВ «МП-ЮГ», а не ОСОБА_3 , який є тільки директором даного товариства.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав. 
Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Порядок оскарження постанови суду апеляційної інстанції.
У зв`язку з тим, що справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 15 червня 2021 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        М.М. Драгомерецький

                                                                       А.І. Дришлюк