ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
07 травня 2021 року                                                                         м. Чернівці
справа № 725/2355/20
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Владичан А. І. 
суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н..
секретар Скрипка С.В. 
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Чернівецької міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Веретенко Євген Олександрович, на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 лютого 2021 року (головуючий у 1-й інстанції Піхало Н.В.),-
ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року Чернівецька міська рада звернулася до суду із позовом, до ОСОБА_1 про відшкодування збитків.
В обґрунтування позовних вимог вказувала, що на підставі рішення Чернівецької міської ради від 30.09.2004 року №547 ОСОБА_1 набула права користування земельною ділянкою на умовах оренди за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,3816га, кадастровий номер 7310136600:35:002:0065. Дане право було зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Згідно рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 05.10.2017 року у справі №725/3308/17, у зв`язку із здійсненням самочинного будівництва, за відповідачем визнано право власності на нежитлові приміщення до будівлі станції технічного обслуговування (літ. А) по АДРЕСА_1 , загальною площею 136,30 кв.м., які складаються з гаражної майстерні І-1, загальною площею 69,3 кв.м. та торгового приміщення ІІ-1, загальною площею 67,00 кв.м.
19.12.2017 року, на підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 05.10.2017 року, та рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 12.12.2017 року №654/25 (про розділ будинковолодіння на окремі з присвоєнням їм поштових адрес), за ОСОБА_1 , зареєстровано право власності на новостворене нерухоме майно, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на
________________________________________________________________________
Провадження 22ц/822/480/21 

нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, запис №207192182 від 21.04.2020 року.
Позивачем зазначено, що у відповідності до норм чинного законодавства, на замовника, який має намір забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, покладено обов`язок взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту шляхом пайової участі. Така пайова участь (внесок) замовника полягає у перерахуванні замовником до відповідного місцевого бюджету коштів для забезпечення створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. Розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об`єкта, з техніко-економічними показниками. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію. Істотними умовами договору є: 1) розмір пайової участі; 2) строк (графік) сплати пайової участі; 3) відповідальність сторін; невід`ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.
Також вказувала, що за наслідками будівництва, відповідачем набуто право власності на нежитлові приміщення загальною площею 136,30 кв.м. За наслідками проведених розрахунків, величина пайової участі складає 113/140,31 грн.
Оскільки, на день звернення з позовом до суду відповідачка не сплатила на рахунок місцевого бюджету коштів для забезпечення створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту й відповідно лист виконавчого органу міської ради - департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин з вимогою сплати пайового внеску був залишений нею без відповідного реагування. 
На підставі наведено Чернівецька міська рада просила стягнути з відповідача на свою користь збитки визначені, як пайова участь, в розмірі 113 140,31 грн. та судові витрати в розмірі 2102 гривні.
Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 лютого 2021 року позовні вимоги задоволено . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Чернівецької міської ради завдану збитки в розмірі 113140,31 грн.. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Веретенко Євген Олександрович, подала апеляційну скаргу, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, постановленого з порушення норм матеріального та процесуального права.
Доводи скарги мотивує тим, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що між сторонами не укладено договору про пайову участь, при цьому саме договір про пайову участь є підставою для такої сплати, тому позивач має право звернутися до суду з позовом про укладення договору в судовому порядку, а не з позовом про відшкодування збитків.
Зазначає, що положеннями ч.9 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено граничний термін для укладання договору про пайову участь, а саме не пізніше дати прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію та визнання права власності, а враховуючи відсутність такого договору, відсутня і підстава для сплати відповідачем пайових внесків.
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, застосував норми ст.ст.627,630,648 ЦК України, однак вказані норми не можуть бути застосовані до даних правовідносин, оскільки останні регулюють договірні відносини сторін, що в даному випадку неможливо.
Крім того, згідно Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» взагалі скасована сплата пайової участі для замовників будівництва. 
Таким чином, оскільки нормами Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не передбачено прямого обов`язку щодо сплати відповідачем пайового внеску, а передбачалось укладення договору, на підставі якого відповідач зобов`язаний сплатити пайовий внесок, тому в даному випадку відсутні підстави для стягнення збитків. 
Вказує, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права в частині застосування п.2.2.1 Положення про порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Чернівці, затвердженого рішенням Чернівецької міської ради від 24.12.2015 року, оскільки визначаючи суму пайового внеску, однією з умов для його застосування є згода замовника або відсутність кошторисної вартості будівельного об`єкта. Такої згоди відповідачем надано не було. 
Також зазначає, що експертна оцінка кошторисної частин проектної документації спірного будівництва затверджена 25.02.2021 року, тому не могла бути подана до суду першої інстанції, і згідно її даних зведена кошторисна вартість станом на 05.02.2021 року складає 392,851 гривня . 
Просила скасувати рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 лютого 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити задоволенні позову за безпідставністю. 
У відзиві на апеляційну скаргу Чернівецька міська рада зазначає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою, та підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення суду без змін.
Посилається на те, що кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором, тобто участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури в кінцевому результаті полягає у отриманні коштів відповідним органом місцевого самоврядування. У зв`язку із неотримання таких коштів за наслідками проведених робіт, міська рада звернулася до суду за захистом свого порушеного права, шляхом стягнення коштів із замовника ОСОБА_1 .
Щодо доводів апеляційної скарги про стягнення коштів до моменту введення об`єкту будівництва в експлуатацію, та зазначають, що сплата пайової участі має відбуватись до введення об`єкту в експлуатацію однак вимога щодо виконання цього обов`язку на стадії судового розгляду про визнання права власності була б передчасною, а відтак і незаконною.
Що стосується посилання апелянта, що діюче законодавство не містить обов`язку щодо сплати пайової участі, то з даного приводу зазначають, що збитки, у зв`язку із несплатою пайової участі у територіальної громади виникли одразу після реєстрації права власності на об`єкт будівництва - 19.12.2017 року. з огляду на порушення відповідачем порядку визначеного ч.5 ст.26 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме зареєстрована право власності на об`єкт нерухомості без укладення договору про пайову участь та не введенням його до експлуатації, порушення прав територіальної громади щодо отримання коштів на розвиток інженерно-транспортної інфраструктури виникло саме здати вчинення порушення 19.12.2017 року, а станом на вказану дату, обов`язок щодо сплати пайової участі був передбачений ст.40 вказаного закону. 
Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.
Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції відповідає.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості позовних вимог, оскільки відповідачка набула право власності на нежитлові приміщення загальною площею 136,30 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , однак не здійснила перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для забезпечення створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту -пайового внеску.
Колегія суддів погоджується з даним висновком суду.
З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення Чернівецької міської ради від 30.09.2004 року №547 ОСОБА_1 набула права користування земельною ділянкою на умовах оренди за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,3816 га, кадастровий номер 7310136600:35:002:0065 (а.с. 13-15).
Дане право було зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
В подальшому, на зазначеній земельній ділянці здійснила будівництво станції технічного обслуговування.
05.10.2017 року  рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці, за відповідачкою ОСОБА_1 , у зв`язку із здійсненням самочинного будівництва, визнано право власності на нежитлові приміщення до будівлі станції технічного обслуговування (літ. А) на АДРЕСА_1 , загальною площею 136,30 кв.м., які складаються з гаражної майстерні І-1, загальною площею 69,3 кв.м. та торгового приміщення ІІ-1, загальною площею 67,00 кв.м. (а.с. 11-12).
В подальшому, за відповідачкою ОСОБА_1 на підставі вищевказаного рішення суду та рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 12.12.2017 року №654/25 (про розділ будинковолодіння на окремі з присвоєнням їм поштових адрес), зареєстровано право власності на вищевказане будівництво, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.16-22).
Так, судом встановлено, що за наслідками будівництва, відповідачка набула право власності на нежитлові приміщення загальною площею 136,30 кв.м., а саме: реконструйовані приміщення станції технічного обслуговування (літ. А), загальною площею 136,30 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , однак не здійснила перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для забезпечення створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту (пайового внеску).
Положеннями підпункту 5 пункту «а» частини першої статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: залучення на договірних засадах коштів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, розташованих на відповідній території, та коштів населення, а також бюджетних коштів на будівництво, розширення, ремонт і утримання на пайових засадах об`єктів соціальної і виробничої інфраструктури та на заходи щодо охорони навколишнього природного середовища. Зокрема, ст.1 п.4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що замовник - це фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.
Відповідно до положень статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»  № 3038-VI замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Така пайова участь (внесок) замовника полягає у перерахуванні замовником до відповідного місцевого бюджету коштів для забезпечення створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.
Згідно ч.ч. 5, 6, 8, 9 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій. У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об`єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності. 
Встановлений органом місцевого самоврядування для замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не може перевищувати граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту: 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта - для нежитлових будівель та споруд; 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта - для житлових будинків.
Розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об`єкта, з техніко-економічними показниками.
Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію. Істотними умовами договору є: 1) розмір пайової участі; 2) строк (графік) сплати пайової участі; 3) відповідальність сторін; невід`ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.
Пунктом 1.4.2. Положення про порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Чернівці, яке затверджене рішенням Чернівецької міської ради від 24.12.2015р. №54 визначено, що дія Положення поширюється на замовників, які здійснили будівництво (реконструкцію, капітальний ремонт) об`єктів, при цьому, не уклавши договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Чернівці, або здають (здали) їх в експлуатацію після набрання чинності Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», не надавши своєчасно належним чином у встановленому законодавством порядку заяву (клопотання) до Уповноваженого органу містобудування та архітектури щодо здійснення такого будівництва (самовільно збудовані об`єкти) і при спорудженні яких не було вирішене питання прийняття пайової участі (а.с.24-28).
Крім того, згідно п. 2.1.1 Положення передбачено, що розмір пайової участі замовника становить 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва нежитлових будівель та/або споруд.
При цьому, п.2.2.1 Положення встановлює, що якщо загальна кошторисна вартість будівництва об`єкта не визначена згідно з державними будівельними нормами, стандартами і правилами або за бажанням замовника будівництва, вона визначається на основі нормативів для одиниці створеної потужності у м. Чернівці (показник опосередкованої вартості спорудження об`єктів житла для Чернівецької області (без урахування ПДВ), затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України станом на момент проведення розрахунку.
Отже, Законом № 3038-VI та Положенням встановлено, що саме на замовника покладено обов`язок укладення договору про пайову участь та сплати відповідних коштів.
На підставі наведеного колегія суддів зазначає про безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, що відсутність договірних відносин свідчить про відсутність підстав щодо стягнення збитків, оскільки, обов`язок звернутись до органу місцевого самоврядування з заявою про укладення договору пайової участі у розвитку інфраструктури відповідного населеного пункту Законом покладено саме на замовника такого будівництва.
Тобто, замовник будівництва має звернутись до відповідного органу місцевого самоврядування щодо укладення договору про пайову участь до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію з тим, щоб уповноваженим органом було підготовлено необхідний розрахунок величини пайової участі та проект договору про пайову участь, який замовник після ознайомлення має підписати з дотриманням вимоги щодо строку - до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.
З огляду на викладене, зобов`язання взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту на відповідача покладено актом цивільного законодавства, незалежно від наявності чи відсутності договору між сторонами у справі щодо пайової участі у розвитку інфраструктури чи його належного повідомлення.
Відповідач ОСОБА_1 договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Чернівці не підписала і тому не виконала обов`язок пайової участі до введення об`єкта будівництва до експлуатації встановлений Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядком.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ч.3 ст.11 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Отже, відповідно до положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» між сторонами виникли правовідносини, які є зобов`язальними.
Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України.
Пункт 4 ч.1 ст.611 ЦК України визначає правові наслідки порушення зобов`язання, встановлені договором або законом - відшкодування збитків.
Згідно з ч.ч.1,2 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.
Одним із доводів апеляційної скарги щодо безпідставності позовних вимог є відсутність укладеного договору, однак колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 не уклавши договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Чернівці, свідчить про її бездіяльність у вчиненні передбачених законодавством обов`язкових дій щодо такого звернення та укладення договору.
Крім того, Департамент містобудівного комплексу та земельних відносин звертався до відповідачки ОСОБА_1 з пропозицією до 19.10.2018 року звернутися до департаменту з метою укладення відповідного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Чернівці та сплатити пайові внески, згідно розрахунку величини пайової участі, однак такого договору укладено не було. (а.с.6,7).
Отже, неправомірна бездіяльність відповідачки щодо її обов`язку взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, є протиправною формою поведінки, внаслідок якої Чернівецька міська рада була позбавлена права отримати на розвиток інфраструктури населеного пункту відповідну суму коштів.
Вище наведеним спростовуються викладені в апеляційній скарзі доводи щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Тому суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, дійшов правильного висновку, що у зв`язку з неправомірною бездіяльністю відповідачки ОСОБА_1 , Чернівецька міська рада недоотримала коштів на розвиток інфраструктури міста у розмірі 113140,31 грн., що підтверджено розрахунком величини пайової участі при будівництві зазначеного об`єкту, тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Чернівецької міської ради збитків, завданих невиконанням зобов`язання щодо сплати пайової участі. 
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.11.2019 року, справа № 640/13367/14-ц (провадження №61-27742св18), та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від08.04.2020 року у справі №727/12565/17-ц (провадження №61-43587св18). 
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що згідно Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» взагалі скасована сплата пайової участі для замовників будівництва, оскільки дана норма права втратила свою чинність 17.10.2019 року, а право Чернівецької міської ради на отримання коштів на розвиток інженерно-транспортної інфраструктури виникло саме з дати реєстрації права власності на об`єкт - 19.12.2017 року, а станом на вказану дату, обов`язок щодо сплати пайової участі був передбачений ст.40 вказаного закону. 
Згідно із ч.3 ст.3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Що стосується посилання апелянта про можливість стягнення коштів до моменту введення об`єкту будівництва в експлуатацію, та колегія суддів зазначає, що сплата пайової участі має відбуватись до введення об`єкту в експлуатацію, однак вимога щодо виконання цього обов`язку на стадії судового розгляду про визнання права власності була б передчасною, а відтак і незаконною, тому право вимоги у позивача виникло з дати реєстрації права власності на об`єкт , тобто з 19.12.2017 року.
Разом з тим в апеляційній скарзі міститься довід щодо відсутності кошторисної вартості будівельного об`єкта, та відсутності згоди відповідача про застосування опосередкованої вартості, що унеможливлює правильно визначити суму пайового внеску, на що колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.5 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування, з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об`єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності. 
На спростування позовних вимог позивача, в тому числі і суми завданих збитків, відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б 
підтвердили або спростували правильність такого розрахунку.
Як вбачається з матеріалів справи, розрахунок величини пайової участі (внеску) у розвитку інфраструктури міста Чернівці, у сумі 113140,31 грн., було направлено відповідачці разом з листом-попередженням від 27.09.2018 року, однак починаючи з цього часу і до постановлення рішення судом першої інстанції ОСОБА_1 не надано кошторисної вартості будівельного об`єкта. 
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Як закріплено в ч. 2 ст. 76 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
Згідно частиною 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про залучення до матеріалів справи експертної оцінки щодо розгляду кошторисної частини проектної документації затвердженої 25 лютого 2021 року, вирішено ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 22 квітня 2021 року.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції були належним чином оцінені подані сторонами докази, вірно встановлені обставини справи, та правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, про безпідставність доводів апеляційної скарги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів по справі, та незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду постановлене відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Веретенко Євген Олександрович, залишити без задоволення.
Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Дата складання повного тексту постанови 07 травня 2021 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: Н.К. Височанська 

І.Н. Лисак