Справа № 344/1610/21 
Провадження № 33/4808/284/21 
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП  
Головуючий у 1 інстанції Болюк І. І. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.
за участю захисника адвоката Думич О.І., яка діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 березня 2021 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , працюючого водієм ТОВ “Транс-оптимал”, громадянина України,-
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп.,- 

                                                     в с т а н о в и в :
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 29.12.2020 року о 09 год. 45 хв., в м. Івано-Франківську по вул. Галицька, 153, керував транспортним засобом марки «VOLVO FH12», н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкірних покривів обличчя, нестійка хода. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова суду не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки суд першої інстанції неповно дослідив сукупність наявних доказів та надав їм невірну оцінку.
Вказує, що у29.12.2020 року він виконував свої трудові обов`язки і був зупинений працівниками поліції за порушення ПДР. 
Зазначає, що вжив небагато алкоголю за день до події, оскільки знав, що мав їхати на наступний день. Працівники поліції безпідставно почали вимагати у нього пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння. Він не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та погодився його пройти на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер. Просив надати ліцензію на даний прилад Драгер, на що працівники поліції відповіли, що нададуть у суді.
Він чотири рази продував прилад Драгер, однак результату технічний засіб не показав. Після цього йому запропонували проїхати у медичний заклад, однак він відмовився, так як уже пройшов відповідний огляд на місці за допомогою приладу Драгер.
Апелянт вказує на те, що судом не були допитані свідки, які були запрошені працівниками поліції бути присутніми для фіксування так званої його відмови від проходження огляду. Зазначені свідки могли б ствердити в суді про відсутність у нього ознак сп`яніння.
Таким чином, вважає, що судом було допущено порушення на підставі яких рішення підлягає скасуванню, а саме: не забезпечено доступ до правосуддя, не забезпечено його право на правову допомогу, не допитано свідків, не досліджено всі обставини справи, не досліджено факт проходження ним огляду на місці за допомогою приладу Драгер та справа розглянута з порушенням вимог щодо підсудності.
Вказує, що у матеріалах справи відсутні докази його повідомлення про день та час розгляду справи. Звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявний номер його телефону, а тому секретар не була позбавлена можливості повідомити його про день та час розгляду справи. А тому, він був позбавлений можливості захистити свої права у суді.
Апелянт наголошує на тому, що відеодокази, долучені до матеріалів справи, не містять даних про керування ним транспортним засобом, а також зупинки транспортного засобу працівниками поліції. 
Вказує на те, що в нього не було жодних ознак сп`яніння перерахованих в протоколі про адміністративне правопорушення. Процедуру проходження огляду на стан сп`яніння працівниками поліції було порушено. В матеріалах справи відсутні дані про повірку приладу Драгер за допомогою якого йому пропонувалось пройти відповідний огляд, що дає підстави вважати, що прилад був несправним. 
Вказує, що він зареєстрований у Тернопільській області, а тому розгляд справи мав розглядатись за місцем його реєстрації.
ОСОБА_1 звертає увагу на те, що на момент розгляду його справи в апеляційному суді, строки притягнення його до відповідальності закінчились, а тому провадження у справі підлягає закриттю.
Просить постанову суду скасувати та закрити провадження на підставі спливу строків притягнення його до відповідальності під час розгляду апеляційної скарги.

ОСОБА_1 в судове засідання апеляційної інстанції  не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи, що підтверджується його власним підписом в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (7601868306440), відповідно до якого судова повістка була вручена апелянту 22.04.2021р. 
Захисник адвокат Думич О.І. повідомила про те, що ОСОБА_1 знає про розгляд його апеляційної скарги в апеляційній інстанції і не з`явився до суду, оскільки звільнився з попередньої роботи та шукає нове місце роботи. Просила розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_2 , який повністю довіряє їй представництво своїх інтересів в суді апеляційної інстанції. 
Приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 належним чином повідомлений про розгляд справи в апеляційній інстанції, не просив відкласти розгляд справи і не повідомив про причини своєї неявки, враховуючи, що участь останнього в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою, апеляційний суд вважав можливим розглянути апеляційну скаргу за відсутності апелянта.  
Захисник адвокат Думич О.І. повністю підтримала вимоги апеляційної скарги та просила скасувати постанову суду та закрити провадження по справі на підставі ст.38 КУпАП. 
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши доводи захисника адвоката Думич О.І., апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.
Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення  має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення  має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доведена сукупністю досліджених доказів, які отримані з дотриманням встановленого законом порядку визнав належними та допустимими.
Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.
Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП. 

Так, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу без його участі, чим порушив його право на захист. 
Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Перевіряючи вищевказані доводи , апеляційний суд також виходить із сукупності обставин, які свідчать про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності об`єктивної реальної можливості  бути присутнім у суді під час розгляду справи та організувати ефективний захист своїх інтересів, які свідчать про прийняття судом першої інстанції необхідних заходів щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд справи та враховує характер процесуальної поведінки вищевказаної особи протягом розгляду справи у суді. 
Апеляційний суд вважає, що саме такий підхід зможе забезпечити рівновагу між інтересами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства.
Право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що він був складений за участю ОСОБА_1 , якому були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст..268 КУпАП, ст.63 Конституції України, що підтверджується власними підписами правопорушника.
Окрім того, зі змісту даного протоколу вбачається, що апелянт був повідомлений, що розгляд адміністративної справи щодо нього відбудеться в Івано-Франківському міському суді, про що свідчить його власний підпис. 
Зі змісту матеріалів справи вбачається, що справа щодо ОСОБА_1 за звинуваченням у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП була направлена до розгляду до Івано-Франківського міського суду 02.02.2021 року, розгляд якої було призначено на 05.03.2021 року. Однак, розгляд справи не відбувся у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не з`явився на виклик суду. 
Повторно розгляд справи було призначено судом на 19.03.2021 року, однак ОСОБА_1 повторно не з`явився до суду першої інстанції. 
Згідно постанови суду від 19.03.2021 року у справі ухвалено рішення за відсутності правопорушника, який був повідомлений про день та час розгляду справи та від якого не поступила клопотань про відкладення розгляду справи, а тому суд на підставі ст.268 КУпАП розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 , яким останнього притягнуто до відповідальності.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що встановлення діючим законом скороченого строку щодо можливості накладення адміністративного стягнення провокує осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності на зловживання своїм правом на відкладення розгляду справи та навмисне затягування розгляду справ з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
В той же час, наявність вищевказаної норми закону свідчить про те, що законодавець вважає що вказаний строк достатній для того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності змогла належним чином реалізувати своє право на участь у судовому засіданні та організувати ефективний захист своїх інтересів у суді. 
Зокрема, зі змісту матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 знаючи про те, що стосовно нього складено протокол про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КупАП та будучи обізнаний про те, що розгляд відповідної справи здійснюється судом першої інстанції, не приймав ніяких заходів, які свідчить про те, що він в розумні інтервали часу вживав заходів, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження та намагався  реалізувати своє право на участь у судовому засіданні та організувати ефективний захист своїх інтересів у суді. (справа «Олександр Шевченко проти України», справа «Трух проти України» ).
Так, вперше ОСОБА_1 проявив заінтересованість щодо розгляду справи за обвинуваченням його у вчиненні правопорушення тільки на наступний день після спливу строку, який встановлений законом щодо накладення адміністративного стягнення та звернувся до суду з відповідною заявою про надання йому матеріалів провадження для ознайомлення. 
Апеляційний суд вважає, що вищевказані обставини та процесуальна поведінка особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 протягом розгляду справи в суді першої інстанції дозволили суду прийти до обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи без його участі.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що розгляд справи судом першої інстанції за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не порушував права ОСОБА_1 на організацію ефективного захисту його інтересів і не може бути правовою підставою для скасування судового рішення. 

Разом з тим, постановою судді Івано-Франківського апеляційного суду від 19 квітня 2021 року з метою забезпечення права на доступ до правосуддя та права на апеляційне оскарження рішення суду, ОСОБА_1 було поновлено строк на апеляційне оскарження постанови суду, а тому його доводи щодо незаконності судового рішення підлягають перевірці.  

Європейський суд неодноразово вказував на те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа  "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки “право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника та інші. 
Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. 
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №049572 від 29.12.2020 року водій ОСОБА_1 29.12.2020 року о 09 год. 45 хв., в м. Івано-Франківську по вул. Галицька, 153, керував транспортним засобом марки «VOLVO FH12», н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкірних покривів обличчя, нестійка хода. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою – поліцейським взводу 1 роти 2 БУПП в Івано-Франківській області капралом поліції Довжук С.Д.., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП, протокол та підписаний уповноваженою особою та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 
ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи у Івано-Франківському міському суді, про що свідчить власноручний підпис ОСОБА_1 . 
В протоколі зазначені свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із зазначенням місця їх проживання та їх власноручними підписами.
Зазначено, що до протоколу додається відео з нагрудного реєстратора ВН-01336, пояснення свідків, акт огляду, направлення.
Вказаний протокол про адміністративне правопорушення власноручно підписаний особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 з відміткою про те, що він ознайомлений із його змістом, у якого було вилучено посвідчення водія та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом. 
У вказаному протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 власноручно написані пояснення, що він вчора випив 200грам.

Зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 вбачається, що він не заперечував факт керування ним транспортним засобом та порушення ним ПДР України, однак вважав, що пройшов відповідний огляд на стан сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу і обґрунтовано відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі. 

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.
Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозапис належним та допустимим доказом, оскільки він отриманий у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказаний відеозапис було зроблено з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.
Зафіксовані відеозаписом обставини стосуються  вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. 
Зокрема, зі змісту відеозапису вбачається, що причиною зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 стало те, що він керував транспортним засобом марки «VOLVO FH12», н.з. НОМЕР_1 , в м. Івано-Франківську по вул. Галицька, 153, в порушення вимог дорожнього знаку 3.31, чим порушив ПДР України.
Зокрема, зі змісту відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції  вбачається, що водій ОСОБА_1 не заперечував факт керування ним транспортним засобом. Поліцейський неодноразово роз`яснив водієві ОСОБА_1 про причини зупинки транспортного засобу під його керуванням та про виявлені ним ознаки алкогольного сп`яніння при спілкуванні із водієм.
Відеозаписи містять дані того, що ОСОБА_1 як водій автомобіля повідомив про те, що день перед керуванням транспортним засобом вживав спиртне, неодноразово вибачався перед працівниками поліції за порушення правил дорожнього руху.
На відеозаписі зафіксовано наявність двох свідків – понятих, в присутності яких працівник повідомив про наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, та запропонував пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою технічного приладу Драгер. 
ОСОБА_1 до приходу свідків намагався домовитись із працівниками поліції про не проходження ним огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, натякав поліцейським на можливість отримати неправомірну вигоду та просив його відпустити.
З вищевказаного відеозапису вбачається, що були запрошені свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які погодились бути присутніми при проходженні водієм огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер. 
З відеозапису відео реєстратора з нагрудної камери працівника поліції вбачається, що водій ОСОБА_1 , після неодноразових умовлянь працівника поліції, погодився на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціально технічного приладу Драгер.
Працівник поліції у присутності свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та водія ОСОБА_1 оглянув прилад Драгер та показав запакований мундштук, за допомогою якого здійснюється перевірка на визначення стану алкогольного сп`яніння, пояснив принцип проведення даної перевірки, та у відповідності до вимог закону роз`яснив порядок проведення даної перевірки.
На відеозаписі зафіксовано декілька спроб ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння без дотримання рекомендацій працівника поліції щодо правильності та вимог продуття приладу Драгер.
Крім того, зі змісту відеозапису вбачається, що дії водія транспортного засобу ОСОБА_1 були спрямована на ускладнення виконання працівниками поліції своїх обов`язків та неможливість отримання об`єктивного результату щодо проведення огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу поліцейським.  
Зі змісту відеозапису вбачається, що присутні при проведення огляду на стан сп`яніння свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були обурені такою поведінкою водія ОСОБА_1 та пропонували йому припинити ігнорувати вимоги поліцейського щодо проходження огляду на стан сп`яніння. 
Встановивши, що водій ОСОБА_1 свідомо ускладнює проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу і фактично відмовляється від проходження такого огляду, поліцейським на законних підставах, обґрунтовано було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння  у медичному закладі. 
Однак, на неодноразові пропозиції працівниками поліції водієві пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, ОСОБА_1 відмовився. При цьому ОСОБА_1 також наголосив, що відмовляється від проходження огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, оскільки не довіряє приладу Драгер за відсутності на нього відповідної ліцензії та вважав, що у зв`язку з тим, що він вже пройшов огляд на місці за допомогою приладу Драгер, то відсутні підстави для направлення його до медичного закладу.
Працівником поліції ОСОБА_1 були роз`яснені наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння  та повідомлено, що у разі відмови від проходження такого огляду стосовно водія буде складено протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності саме за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння. 
На відеозаписі зафіксовано повідомлення працівника поліції про те, що відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, оголошено зміст протоколу, ОСОБА_1 власноручно розписувався у відповідних графах протоколу про ознайомлення із правами та обов`язками, із місцем розгляду справи.
На відеозаписі містяться дані про вручення йому тимчасового дозволу на керування транспортним засобом, роз`яснено про не можливість ним керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та повідомлення про його усунення від керування транспортним засобом.
Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини, які мають істотне значення.  

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що апелянт не погоджується із діями працівників поліції, оскільки останні порушили встановлений законом порядок огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння. Вважає, що він на законних підставах відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки в нього були відсутні ознаки алкогольного сп`яніння. Вважає, що було порушено процедуру проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки працівники поліції не надали відповідні документи на технічний прилад Драгер, що унеможливлює його притягнення до адміністративної відповідальності. 
Апеляційний суд вважає вищевказані доводи безпідставними, оскільки вони повністю спростовуються сукупністю доказів, які містяться в матеріалах справи та були досліджені судом. 
До матеріалів справи долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в КНП «ПНЦ ІФОР» (а.с.3), складеного о 10.05 год. 29.12.2020 року у зв`язку з виявленими поліцейським у ОСОБА_1 ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння шкірних покривів обличчя, відповідно до якого ОСОБА_1 від проведення огляду відмовився. 

Апеляційний суд вважає неспроможними доводи про те, що у ОСОБА_1 були відсутні ознаки наркотичного сп`яніння і працівники поліції безпідставно  вимагали від нього пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. 
Так, у протоколі про адміністративне правопорушення поліцейським вказано, що у ОСОБА_1 були явні ознаки наркотичного  сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкірних покривів обличчя, нестійка хода.  
Встановлення вищевказаних ознак носить суб`єктивний характер, оскільки залежить від особистого сприйняття конкретних обставин особою, яка уповноважена законом на складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що працівник поліції самостійно встановлює наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та за своїм власним переконанням приходить до висновку про необхідність проведення огляду на стан сп`яніння.  

В матеріалах справи наявні письмові пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у відповідності до яких вони були запрошені працівниками поліції в якості свідків, в їхній присутності ОСОБА_1 відмовився від проведення огляду у встановленому Законом порядку за допомогою приладу Драгер для визначення стану алкогольного сп`яніння та проходження медичного огляду в медичному закладі, що засвідчили власноручними підписами у протоколі про адміністративне правопорушення (а.с.2).
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на показання вищевказаних свідків, оскільки останні не допитувались у судовому засіданні . 
Разом з тим, письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є достатньо вагомими і не мають вирішального значення для вирішання питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки сукупність інших доказів разом із відеозаписами, якими зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення, дозволяють повно та об`єктивно встановити  обставини, які мають істотне значення для розгляду справи по суті.  
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вказаного закону  присутність двох свідків є обов`язковою тільки при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння  поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і не є обов`язковою у разі відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. 

До матеріалів справи долучено копію постанови  про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №3613017 від 29.12.2020 року  (а.с.4), у відповідності до якої на ОСОБА_1 накладено стягнення у виді штрафу за порушення вимог ст. 122 ч.1 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.
Відповідно до вимог ст. 266 ч. ч. 2, 3 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. 
У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Крім того, проведення огляду та оформлення результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння, проводиться двома способами: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; 2) лікарем закладу охорони здоров`я, які затверджені управлінням охорони здоров`я місцевих держаних адміністрацій, в інших закладах охорони здоров`я проведення вказаного огляду заборонено.
У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Таким чином, діючий закон дозволяє водію відмовитись від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і така відмова не утворює складу адміністративного правопорушення. 
Однак, у цьому випадку водій транспортного засобу зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в  закладах охорони здоров`я.

Апелянт ОСОБА_1 звертає увагу на те, що на момент розгляду його справи в апеляційному суді, строки притягнення його до відповідальності закінчились, а тому провадження у справі підлягає закриттю.
Апеляційний суд вважає такі доводи безпідставними, оскільки у відповідності до ст.38 КУпАП справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення у редакції до внесення змін.
Так, правопорушення ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП вчинене 29.12.2020 року, а адміністративне стягнення накладено постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 19.03.2021 року в межах встановленого законом строку.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 щодо порушення підсудності розгляду справи, оскільки його місце реєстрації у Тернопільській області. 
У відповідності до ст.276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, а справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.130 КупАП можуть розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що правопорушення буловчинено у м. Івано-Франківську, а відповідно до даних апеляційної скарги місце проживання ОСОБА_1 також знаходиться у м. Івано-Франківську. 

Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння  або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
При цьому, згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, особа, яка керує транспортним засобом може відмовитись від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції  тільки за наявністю обставин, які передбачені ст.17 КупАП.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене  ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, призначив ОСОБА_1 стягнення, яке відповідає вимогам закону.
Апеляційний суд приймає до уваги доводи про те, що керування транспортним засобом є вкрай важливим для ОСОБА_1 , який працював водієм у ТОВ “Трансоптимал”і  зобов`язаний утримувати свою дружину та малолітню дочку, яка страждає хронічним захворюванням.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що санкція ч.1 ст.130 КупАП не передбачає можливості призначення іншого менш суворого стягнення ніж було застосовано судом першої інстанції.  
З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.
Керуючись ст.294 КУпАП,-
                                                               п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 березня 2021 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення. 

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                                          О.П. Васильєв