Номер провадження: 22-ц/813/2333/21 
Номер справи місцевого суду: 511/1398/19
Головуючий у першій інстанції Теренчук Ж. В.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2021 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 511/1398/19
Номер провадження: 22-ц/813/2333/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя – доповідач),
суддів –Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М., 
за участю секретаря судового засідання – Дерезюк В.В.,

учасники справи:
- позивач - ОСОБА_1 , 
- відповідачі – 1) Бецилівська сільська рада Роздільнянського району Одеської області, 2) ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бецилівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на земельну частку (пай) та визнання недійсним державного акту про право приватної власності на земельну ділянку, за апеляційною скаргою адвоката Сон Костянтина Еріковича, діючого від імені ОСОБА_2 , на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Теренчук Ж. В. 05 лютого 2020 року, 

встановив:
2. Описова частина
2.1 Короткий зміст позовних вимог

30 липня 2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить: 1) визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії ОД №082429, виданий 18.11.2003 року Бецилівською сільською радою Роздільнянського району Одеської області на ім`я ОСОБА_4 щодо земельної ділянки, площею - 14,08 га., цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Бецилівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, кадастровий номер 5123980400:01:004:0044 (а. с. 3 - 4).
06 грудня 2019 року ОСОБА_3 звернулась із заявою про збільшення позовних вимог, в якій просить: 1) встановити факт належності їй нотаріально посвідченого Договору дарування права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом від 03.08.2000 року, укладеного на користь ОСОБА_5 ; 2) визнати за нею право власності на право на земельну частку (пай), площею - 10,6 умовних кадастрових гектарів, в землях КСП "Зоря" с. Новоселівка Роздільнянського району Одеської області, посвідченого сертифікатом серії АВН 25641 на ім`я - ОСОБА_4 ; 3) визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії ОД №082429, виданий 18.11.2003 року Бецилівською сільською радою Роздільнянського району Одеської області на ім`я ОСОБА_4 щодо земельної ділянки, площею - 14,08 га., цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Бецилівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, кадастровий номер 5123980400:01:004:0044. (а.с.109)
ОСОБА_3 обґрунтовує свої вимоги тим, що ОСОБА_4 була її рідною матір`ю та 03.08.2000 року на підставі нотаріально посвідченого договору подарувала їй сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0105916, площею - 10,6 умовних кадастрових гектарів, в с. Новоселівка Роздільнянського району Одеської області на землях КСП "Зоря".
В 2019 році після смерті матері вона дізналась про те, що станом 31.12.2012 року за ОСОБА_4 зареєстрований Державний акт на право власності на земельну ділянку, площею - 14,08 га., на території Бецилівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області серії ОД №082429.
У матері був один сертифікат, який вона подарувала їй, а ще один сертифікат на земельну частку (пай) серії ОД №0226387 мати успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_4 , його площа згідно даних земельного відділу складає - 9,2 га..
Даними технічної документації, яка виготовлялась в процесі відведення землі, а саме із Акту про перенесення в натуру меж земельної ділянки від 26.10.2003 року на підставі рішення Бецилівської сільської ради від 26.10.2003 року №38, встановлено, що встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_4 проводилось по двом сертифікатам серії ОД №0105916, №0226387. Відповідно до зазначеного акту земельна ділянка, площею - 14,08 га., є земельна частка (пай) № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 розміщена на масиві № НОМЕР_3 .
Тобто, в натурі було відведено земельну частку (пай) до двом сертифікатам, в тому числі по сертифікату серії ОД №0105916, який відповідно до договору дарування від 03.08.2000 року був подарований їй - ОСОБА_5 .
Оскільки Державний акт серії ОД №082429 зареєстрований за №350 від 18.11.2003 року отримано при житті ОСОБА_4 за земельну частку (пай), яка вже їй не належала, тому він підлягає визнанню недійсним.
Крім цього, зазначила, що мати померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті було відкрито спадкову справу. Вона також звернулась із заявою про прийняття спадщини і вже в процесі проведення нотаріальних дій дізналась про державний акт, який нині оспорює. Після звернення до суду дізналась, що по даній спадковій справі спадкоємцем за заповітом є - ОСОБА_2 , який за заповітом її матері успадковує спірний державний акт.
Зазначає, що відповідно до Договору дарування від 03.08.2000 року прізвище обдарованої зазначено як - " ОСОБА_6 ", в той час, коли відповідно до паспорту її прізвище зазначено " ОСОБА_7 ". Вважає, що зазначена помилка в прізвищі була допущена при перекладі прізвища з російської на українську мову при складанні документів, що посвідчують особу, так як в свідоцтві про укладення шлюбу прізвище чоловіка та її прізвище після одруження російською мовою зазначено " ОСОБА_6 ".
З метою внесення змін до Договору дарування позивач звернулась до приватного нотаріуса Роздільнянського районного нотаріального округу Фішера (Грубик) Б.І., однак їй відмовлено у внесенні змін до правовстановлюючого документу та рекомендовано звернутися до суду.
Оскільки відповідач не визнає її право власності на земельну частку (пай), просить підтвердити це право судовим рішенням, так як на теперішній час у позивачки відсутній сертифікат, який їй подарувала мати і який відповідно до Договору дарування права на земельну частку (пай) є невід`ємною його частиною. Вона вважає його втраченим, так як не встановлено місце його знаходження і на підставі ст. 392 ЦК України просить підтвердити своє право на земельну частку пай судовим рішенням. Також просить скасувати спірний державний акт, отриманий при житті ОСОБА_4 , так як їй було виділено земельну частку (пай,) площею - 10,6 га., на підставі сертифікату, який їй вже не належав (а. с. 3 – 4, 109 – 122).

1.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

Представник відповідача ОСОБА_2  – адвокат Сон К.Е. у поясненнях зазначив, що 25.02.1998 року державним нотаріусом Роздільнянської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, серії ААК № 757773, згідно якого ОСОБА_4 успадкувала після смерті свого чоловіка сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ОД №0226387 в землях КСП «Зоря» с. Новоселівка Роздільнянського району Одеської області і саме на підставі цього сертифікату ОСОБА_4 отримала Державний акт про право власності на земельну ділянку, який при житті заповіла ОСОБА_2 на підставі заповіту (а. с. 73 - 76).
03.08.2000 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_5 сертифікат на право на земельну ділянку частку (пай) серії ОД № 0105916, площею - 10,6 умовних кадастрових гектарів, що розташована на землях КСП «Зоря», який відмінний від сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ОД № 0226387, який ОСОБА_4 отримала у спадок від чоловіка.
Звертає увагу, що позивачкою не було доведено належність їй самого Договору дарування права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом від 03.08.2000 року, так як прізвище обдарованої за договором – ОСОБА_5 , а згідно посвідчуючих особу документів її прізвище - ОСОБА_7 .
Вважає, що той факт, що ОСОБА_4 спочатку подарувала сертифікат донці, а потім по даному сертифікату отримала при житті земельну ділянку та оформила право власності на неї свідчить про те, що вона розірвала договір дарування сертифікату та реалізувала своє право на отримання земельної ділянки в натурі, а після виділення земельної ділянки в натурі сертифікат про право власності на земельну частку (пай) перестав бути дійсним.
Вважає, що до даних позовних вимог підлягає застосуванню строк позовної давності, так як оспорюваний позивачем Державний акт про право власності на земельну ділянку був виданий на ім`я ОСОБА_4 18.11.2003 року, а тому трирічний строк для його оскарження сплив на час звернення до суду (а. с. 73 – 76).

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 05 лютого 2020 року вищевказаний позов  ОСОБА_1 задоволено.
Встановлено факт, що Договір дарування права на земельну частку (пай), згідно сертифікату серії ОД №0105916, посвідчений 03.08.2000 року приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Грубиком Борисом Івановичем, зареєстрований в реєстрі за номером 2119, на ім`я ОСОБА_5 належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на право на земельну частку (пай), площею - 10,6 умовних кадастрових гектарів, яка розташована на землях колективного сільськогосподарського підприємства "Зоря" с. Новоселівка Роздільнянського району Одеської області, яка відповідно до Договору дарування права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом серії АВН 25641 від 03.08.2000 року була оформлена на ім`я ОСОБА_5 .
Визнано недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії ОД №082429, виданий 18.11.2003 року Бецилівською сільською радою Роздільнянського району Одеської області на ім`я ОСОБА_4 та зареєстрований за номером 350, щодо земельної ділянки, площею - 14,08 га., з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Бецилівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, кадастровий номер 5123980400:01:004:0044.
Рішення суду мотивоване тим, що позивачка за договором дарування від 03.08.2020 року набула право власності на земельну частку (пай). Земельний сертифікат відсутній, атому позивачка правомірно звернулася з вимогою про підтвердження свого права. 
Після передачі сертифікату на право власності на земельну частку (пай) на підставі договору дарування мати не мала права розпоряджатися вказаним сертифікатом (правом на земельну частку). Тому, оформлення Державного акту на право приватної власності на землю є незаконним. Вимоги про визнання Державного акту недійсним є похідними (а. с. 160 – 164).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

28 лютого 2020 року адвокат Сон Костянтин Ерікович, діючий від імені ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 05 лютого 2020 року. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт звертає увагу на те, що: 1) позивачем було втрачено сам предмет договору дарування – сертифікат про право власності на земельну частку (пай) серії ОД №0105916, який є невід`ємною частиною договору дарування і правовстановлюючим документом на земельну ділянку; 2) обдарована ОСОБА_5 до відповідних органів не зверталась, документи на право власності на земельну ділянку не отримувала; 3) судом не було взято до уваги, що ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_5 сертифікат на право на земельну ділянку частку (пай) серії ОД№1005916, який відмінний від сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ОД №0226387, який ОСОБА_4 отримала у спадок від чоловіка; 4) ОСОБА_4 відмовилась від свого права на передачу дарунку, отримала земельну ділянку у власність, маючи Державний акт про власності на земельну ділянку на підставі двох сертифікатів – серії ОД №082429 та ОД №0105916, заповіла земельну ділянку ОСОБА_2 (а.с . 173 – 179).
Зі змісту доводів та вимог апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_2 оскаржує рішення тільки в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на право на земельну частку (пай), площею - 10,6 умовних кадастрових гектарів, та визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю серії ОД №082429, виданого 18.11.2003 року Бецилівською сільською радою Роздільнянського району Одеської області.
 
2.6 Узагальнені доводи позивача в апеляційному суді

ОСОБА_1 та Бецилівська сільська рада Роздільнянського району Одеської області не скористались правом надання відзиву на апеляційну скаргу. Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 31.03.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Сон К.Е., діючого від імені ОСОБА_2 , на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 05 лютого 2020 року (а. с. 193 - 197).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від  31.03.2020 року закінчено підготовку справи до розгляду. Призначено розгляд справи у приміщенні Одеського апеляційного суду (а. с. 198).
12.11.2020 року від адвоката Магери Р.Ю., діючого від імені ОСОБА_3 , надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій він просить відмовити у задоволені апеляційної скарги ОСОБА_2 (а. с. 229).
25.03.2021 року від адвоката Сон К.Е., діючого від імені ОСОБА_2 , надійшла заява про відкладення розгляду справи, у зв`язку з перебуванням адвоката на лікарняному.
У судовому засіданні адвокат Магера Р.Ю., діючий від імені ОСОБА_3 , просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін
Інші учасники справи у судове засідання не з`явились. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. 
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Щодо клопотання адвоката Сон К.Е., діючого від імені ОСОБА_2 , про відкладення розгляду справи, у зв`язку із перебуванням на лікарняному, колегія суддів звертає увагу на те, що на підтвердження вказаних обставин, які викладені у клопотанні про відкладення розгляду справи, адвокатом Сон К.Е. не надано жодного доказу. 
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, неодноразове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому вирішені питання про забезпечення позову, освідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, , колегія суддів вважає необхідними відхилити клопотання про відкладення розгляду справи, розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина
3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Сон Костянтина Еріковича, діючого від імені ОСОБА_2 , підлягає задоволенню частково.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин 

ОСОБА_4 була рідною матір`ю позивачки - ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_8 та свідоцтвом про шлюб (а. с. 5, 6).
03.08.2000 року нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Грубиком Б.І. за реєстровим номером №2119 договір дарування права на земельну частку (пай), посвідчений сертифікатом від 03.08.2000 року, в якому вказується, що ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_9 сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0105916, виданий Роздільнянською районною державною адміністрацією 15.02.1997 року, площею 10,6 умовних кадастрових гектарів, що розташована в с. Новоселівка Роздільнянського району Одеської області на землях КСГ "Зоря" вартістю 29823 грн. (а. с. 5).
При цьому відповідно до Договору дарування права на земельну частку (пай), посвідченого 03.08.2000 року приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Грубиком Б.І., прізвище обдарованої зазначено як " ОСОБА_6 ", в той час, коли відповідно до паспорту її прізвище зазначено як - " ОСОБА_7 ".
Згідно п.6 Вказаного договору невід`ємною частиною договору є сертифікат на право на земельну частку пай. Сертифікат на час розгляду справи відсутній.
ОСОБА_10 до часу звернення до суду за виділенням отриманої в дар земельної частки (паю) в натурі до відповідних органів не зверталась, документи на право власності на земельну ділянку не отримувала.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим Роздільнянським відділом актів цивільного стану на підставі актового запису про смерть № 5932 від 05.06.2018 року. (а.с.9)
Після смерті ОСОБА_4 відкрито спадкову справу №58/2018, копія якої витребувана судом з нотаріальної контори і із матеріалів справи якої судом встановлено наступне.
Серед кола спадкоємців які звернулися до нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину, із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся і - ОСОБА_2 (а. с. 31), який в нотаріальну контору надав заповіт померлої ОСОБА_4 від 11.12.2009 року на його ім`я (а. с. 39).
Із змісту заповіту вбачається, що при житті ОСОБА_4 в присутності двох свідків заповіла ОСОБА_2 належну їй на праві власності, на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ОД №082429, виданого Роздільнянським районним відділом земельних ресурсів 18.11.2003 року, земельну ділянку, площею - 14,08 га., кадастровий номер 5123980400:01:004:0044, розташовану не території Бецилівської сільської ради.
Із акту про перенесення в натурі меж земельної ділянки від 26.10.2003 року на підставі рішення Бецилівської сільської ради від 26.10.2003 року №38 "Про передачу земельних часток (паїв) в натурі із земель колективної власності колишнього КСП "Зоря" встановлено, що при видачі державного акту виділено ОСОБА_4 дві земельні ділянки, як власнику сертифікатів серії ОД №0105916 та №0226387. Відповідно до зазначеного акту земельна ділянка, площею - 14,08 га., є - земельна частка (пай) № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , розміщена на масиві № НОМЕР_3 (а. с. НОМЕР_5 ).
Перший сертифікат, який вказано в акті - це сертифікат ОД №0105916, який подарований ОСОБА_4 донці ОСОБА_1 при житті.
Другий сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ОД № 0226387, яка перебувала у колективній власності КСП «Зоря», с. Новоселівка Роздільнянського району Одеської області, належав ОСОБА_4 на підставі виданого 25.02.1998 року державним нотаріусом Роздільнянської державної нотаріальної контори, свідоцтва про право на спадщину за законом, серії ААК № 757773, який ОСОБА_4 успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_11 (а. с. 87).

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Рішення суду першої інстанції щодо належності правовстановлюючого документа не оскаржується, а тому в апеляційному порядку законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряється
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. 
Судом першої інстанції вірно встановлено, що Договір дарування права на земельну частку (пай), згідно сертифікату серії ОД №0105916, посвідчений 03.08.2000 року приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Грубиком Борисом Івановичем, зареєстрований в реєстрі за номером 2119, на ім`я ОСОБА_5 належить - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Разом з тим, встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що наявні підстави для визнання за ОСОБА_1 право власності на право на земельну частку (пай), площею - 10,6 умовних кадастрових гектарів, що розташована на землях колективного сільськогосподарського підприємства "Зоря" с. Новоселівка Роздільнянського району Одеської області, та визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю серії ОД №082429, виданого 18.11.2003 року Бецилівською сільською радою Роздільнянського району Одеської області на ім`я ОСОБА_4 .

3.4 Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі 

Доводи апелянта щодо відсутності сертифікату про право на земельну частку (пай) серії ОД №0105916, який є невід`ємною частиною договору дарування, колегія суддів приймає, з огляду на наступне.
03 серпня 2000 року між ОСОБА_5 , як обдарованою з однієї сторони, та ОСОБА_4 , як дарувальник з другої сторони, був укладений нотаріально посвідчений Договір дарування права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, площею 10,6 га серії ОД №0105916.
Предметом договору дарування може бути будь-яке майно (як індивідуально визначені речі, так і речі, визначені родовими ознаками), не вилучене з товарообороту і яке може бути у власності особи, якій воно дарується. Згідно статті 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути також майнові права, якими уже володіє дарувальник, або які можуть виникнути в майбутньому.
За правилами, передбаченими ч. 1 ст. 722, ч. 1 ст. 724 ЦК України, право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.
Дарувальник має право відмовитися від передання дарунка у майбутньому, якщо після укладення договору його майновий стан істотно погіршився.
Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.
Встановлено, що на час розгляду справи сертифікат про право власності на земельну частку (пай) серії ОД №0105916 не існує, замість нього був виданий Державний акт про право приватної власності на землю.
При цьому слід зауважити, що в даному випадку слід рахувати, що згідно з п. 17 Перехідних положень ЗК України від 25.10.2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
Згідно ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай) також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
Виходячи з норм Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» та Закону України «Про оренду землі», громадяни - власники сертифікатів на право на земельну частку (пай) до виділення їм у натурі (на місцевості) земельних ділянок мають право укладати договори оренди земель сільськогосподарського призначення, місце розташування яких визначається з урахуванням вимог раціональної організації території і компактності землекористування, відповідно до цих сертифікатів з дотриманням вимог цього Закону.
Після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін.
Оформлення державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв) здійснюється землевпорядною організацією, яка виконала землевпорядні роботи щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).
Власникам земельних часток (паїв), яким земельні ділянки виділені в натурі (на місцевості) єдиним масивом, видається державний акт на право власності на земельну ділянку, який посвідчує їх право спільної часткової власності чи спільної сумісної власності.
Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави стверджувати, що право громадянина на земельну частку (пай) посвідчується відповідним сертифікатом до виділення часток (паїв) в натурі (на місцевості), а після цього - власнику земельної частки (паю) видається державний акт на право власності на земельну ділянку.
Чинним законодавством перебачено, що отримання Державного акту на право власності на земельну ділянку проводиться в обмін тільки на сертифікат, на підставі чого і був виданий 18.11.2003 року державний акт про право власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_4 .. 
Таким чином, вбачається, що позивачці ОСОБА_3 при укладанні договору дарування від 03 серпня 2000 року сертифікат про право на земельну частку (пай) серії ОД №0105916 не передавався. Тому, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про ) визнання за позивачкою права власності на право на земельну частку (пай) згідно сертифіката серії АВН 25641 та визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю серії ОД №082429, виданий 18.11.2003 року Бецилівською сільською радою Роздільнянського району Одеської області на ім`я ОСОБА_4 ..
Колегія суддів також зауважує на наступне, що необхідно розмежовувати поняття “земельна ділянка” і “земельна частка (пай)”, оскільки ці терміни за своєю правовою природою є різними та не застосовуються в тотожному розумінні. 
Водночас земельна ділянка – це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру (частини перші статтей 79 та 791 Земельного кодексу України відповідно).
На відміну від земельної ділянки, земельна частка (пай) є умовною часткою земель, які належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, розмір якої визначений в умовних кадастрових гектарах. Місцезнаходження та межі такої земельної частки (паю) не визначені.
Отже, земельна частка (пай) не є земельною ділянкою та не відноситься до об`єктів нерухомого майна, речові права щодо яких підлягають державній реєстрації у порядку, визначеному нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Сертифікат про право на земельну частку (пай) являє собою тільки право на її отримання, а Державний акт – це документ, виданий уповноваженим державним органом, що підтверджує право власності громадянина чи юридичної особи на земельну ділянку.
Вищевказане також є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на земельну частку (пай) та визнання недійсним державного акту про право приватної власності на земельну ділянку.
Таким чином, обґрунтованими є вищевказані доводи апелянта про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання за позивачкою права власності на право на земельну частку (пай) згідно сертифіката серії АВН 25641 та визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю серії ОД №082429, виданий 18.11.2003 року Бецилівською сільською радою Роздільнянського району Одеської області на ім`я ОСОБА_4 .. 
Разом з тим, колегія суддів вважає недоведеними доводи апелянта про втрату Сертифіката на право власності на земельну частку (пай) на час укладення договору дарування, оскільки після укладення договору дарування вказаний сертифікат був реалізований та виділено земельну ділянку в натурі. 
Також колегія суддів не погоджується з доводами апелянта щодо застосування позовної давності, оскільки відмовити в задоволенні позову необхідно за його безпідставністю. 

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції 

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими, а тому вона підлягає задоволенню частково.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374, пункту 4 статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного розгляду справи в частині визнання права власності на сертифікат про право власності на земельну частку (пай) та визнанні недійсним Державного акту про право приватної власності на земельну ділянку, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у вказаній частині з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог, за вищевказаного обґрунтування.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський 
апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

 
Апеляційну скаргу  адвоката Сон Костянтина Еріковича, діючого від імені ОСОБА_2 , – задовольнити частково.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 05 лютого 2020 року в частині визнання права власності на земельну частку (пай) та визнання недійсним державного акту про право приватної власності на земельну ділянку - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Бецилівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну частку (пай) та визнання недійсним державного акту про право приватної власності на земельну ділянку – відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 07 квітня 2021 року.

Головуючий суддя:                                        А. П. Заїкін

Суддів                                                         С. О. Погорєлова

       О. М.Таварткіладзе