ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  
01 червня 2021 року                                                                                м.Суми
                                                               Справа №583/629/20 
                                                               Номер провадження 22-ц/816/618/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Ткачук С. С. 
з участю секретаря судового засідання – Кияненко Н.М.,
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі – ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , виконавчий комітет Староіванівської сільської ради Охтирського району Сумської області,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення  Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 січня 2021 року, ухвалене у складі судді Ільченко В.М. в приміщенні Охтирського міськрайонного суду Сумської області, повний текст якого складено 29 січня 2021 року,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , виконавчого комітету Староіванівської сільської ради Охтирського району Охтирської області, третя особа: орган опіки та піклування Охтирської районної державної адміністрації, про скасування свідоцтва та визнання права власності на нерухоме майно.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що їй на праві спільної сумісної власності належить приміщення кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке було набуто нею під час спільного проживання у шлюбі з ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Вказує, що за спільні кошти з ОСОБА_6 ними було придбано металевий вагончик загальною площею - 20,2 кв.м та металевий кіоск загальною площею - 35 кв.м. Зазначені об`єкти встановили на тверду основу (бетонний фундамент), зробили ремонт цих об`єктів, відкрили власну торгівельну діяльність, назвавши торговий об`єкт - кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
З метою розміщення на території села Климентове Охтирського району, закладу торгівлі кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 », між нею, ОСОБА_6 та Староіванівською сільською радою Охтирського району було укладено договір оренди земельної ділянки. 
Зазначає, що протягом 1997 - 2002 років, нею та ОСОБА_6 за спільні сімейні кошти збудовано, розширено приміщення кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а саме: обкладено цеглою, під одним дахом металевого вагончика та кіоску створено один торгівельний комплекс кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 », до якого входить: приміщення кафе - 36,8 кв.м, приміщення бару - 8,4 кв.м, приміщення кіоску – 3,9 кв.м, підсобне приміщення - 5,4 кв.м, кухня - 11,7 кв.м, котельня - 1 кв.м, підсобне приміщення - 18,9 кв.м, коридор - 3,1 кв.м, всього загальною площею 107,8 кв.м. 
29 січня 2003 року рішенням Староіванівської сільської ради Охтирського району Герасименку С.Р. було надано дозвіл на розміщення кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в АДРЕСА_1 . 
Вважає, що нежитлова будівля - торгівельний комплекс кафе - бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 » є спільною сумісною власністю, оскільки збудовано під час спільного проживання її з ОСОБА_6 , за їх спільні кошти та за рахунок спільної праці, а тому її частка у цьому майні складає 1/2 частину. 
Вказує, що у подальшому, шлюб між нею та ОСОБА_6 був розірваний, проте вони продовжували спільно проживати та вели спільно бізнес. 
11 грудня 2006 року виконкомом Староіванівської сільської ради Охтирського району ОСОБА_6 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно: нежитлову будівлю кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташовану за адресою АДРЕСА_1 . 
Зазначає, що про порушення її права власності на дане приміщення їй стало відомо лише в лютому 2017 року.
Посилаючись на вказані обставини, просить суд поновити строк позовної давності на звернення до суду, який пропущений з поважних причин; скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , видане виконкомом Староіванівської сільської ради 11 грудня 2006 року ОСОБА_7 та запис про реєстрацію права власності у реєстрі прав власності на нерухоме майно за №17094863; визнати за нею право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення - кафе - бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , до складу якого входить: приміщення кафе - 36,8 кв.м, приміщення бару - 8,4 кв.м, приміщення кіоску – 3,9 кв.м, підсобне приміщення -5,4 кв.м, кухня - 11,7 кв.м, котельня - 1 кв.м, підсобне приміщення - 18,9 кв.м, коридор -3,1 кв.м (на плані-схемі літери - А, а, а1), загальною площею - 107,8 кв.м.
Охтирський міськрайонний суд Сумської області рішенням від 20 січня 2021 року відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
В доводах апеляційної скарги вважає помилковим висновок суду про те, що режим спільної власності на майно був припинений у 2003 році, оскільки між сторонами було укладено мирову угоду про поділ майна подружжя, оскільки до списку цього майна не було включено кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Крім того суд не звернув увагу на те, що в основу будівництва оспорюваного об`єкту покладено майно (вагон-кіоск), яке належало на праві спільної часткової власності особам, а тому володіння ним не може припинитися шляхом поділу майна спільної сумісної власності, оскільки воно має інший режим володіння.
Вказує, що кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 » побудовано нею та ОСОБА_6 у період шлюбу, що підтверджується схемою газифікації кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 », складеної інженером ОСОБА_8 03 жовтня 1997 року, з якої вбачається, що заклад уже був повністю побудований, мав усі прибудови та східці.
Зазначає, що доказом закінчення будівництва кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у 1997-1998 році є припис державної архітектурної інспекції, виданий у липні 2003 року, в якому зазначено, що приміщення фактично побудовано з вагону, зроблено добудови та навіс, а також технічне завдання на проектування вказаного об`єкту, в якому зазначено термін завершення будівництва – 1998 рік.
Крім того, отримані нею ліцензії та встановлені касові апарати, підтверджують те, що заклад торгівлі, хоч і не був введений в експлуатацію, але фактично був побудований у 1997-1998 роках та використовувався ОСОБА_6 та нею для підприємницької діяльності. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивачки та її представника адвоката Кутового Я.А., відповідача ОСОБА_5 , які підтримали доводи апеляційної скарги, представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Тимченка С.Л., який заперечує проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою місцевого суду Охтирського району від 18 лютого 2003 року було затверджено мирову угоду та поділено майно подружжя, у тому числі і кіоск по АДРЕСА_1 , позивачкою не надано достатніх, належних та допустимих доказів щодо здійснення покращення майна шляхом спільних дій та спільних затрат, тому відсутні підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину нежитлового приміщення кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та у зв`язку з цим, скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташоване по АДРЕСА_1 , виданого виконкомом Староіванівської сільської ради 11 грудня 2006 року на ім`я ОСОБА_6 .
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 21 квітня 1983 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 зареєстровано шлюб (а. с. 8, т. 1).
У період шлюбу народилися діти: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 9, т. 1).
16 січня 1997 року, за договором купівлі-продажу, посвідченим державним нотаріусом Охтирської державної нотаріальної контори Ковальчуком С.П., ОСОБА_6 та ОСОБА_1 придбано вагончик площею 20,2 кв.м - стіни залізні, підлога дерев`яна, дах залізний, що знаходиться в м. Охтирка (а. с. 13, т. 1).
07 жовтня 1997 року, за договором купівлі-продажу, посвідченим державним нотаріусом Охтирської державної нотаріальної контори Ковальчуком С.П., ОСОБА_6 та ОСОБА_1 придбано кіоск, що знаходиться по АДРЕСА_2 , що складається з стінок металевих, покрівлі металевої, підлоги дерев`яної, вітрини скляної розміром 12,4-3,12, висотою 2,4 м, загальною площею 35,0 кв.м (а.с.15, т.1).
Рішенням Староіванівської сільської ради Охтирського району Сумської області від 21 травня 1998 року надано ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення проекту забудови її земельної ділянки, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , відведеної для розміщення об`єктів торгівлі на таких умовах: встановлення двох торгових павільйонів з експрес обслуговуванням; обладнання місця для збору побутових відходів (а. с. 112, т. 1).
Розпорядженням в.о. голови Охтирської районної державної адміністрації від 08 грудня 2000 року затверджено акт державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта торгового павільйону « ІНФОРМАЦІЯ_5 » в с. Климентове підприємця ОСОБА_1 (а. с. 115, т. 1).
20 листопада 2000 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а. с. 10, 52 т. 1).
Згідно договору оренди земельної ділянки від 22 листопада 2000 року, Староіванівською сільською радою передано ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , кожному в рівних долях, у строкове платне володіння і користування земельну ділянку, яка знаходиться в АДРЕСА_3 на двадцять п`ять років з правом викупу, земельна ділянка виділена в натурі (на місцевості) у встановленому законом порядку (а .с. 19-20, т. 1).
Рішенням Староіванівської сільської ради Охтирського району Сумської області від 29 січня 2003 року, приватному підприємцю ОСОБА_6 надано дозвіл на розміщення кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_6 » в АДРЕСА_1 строком на один рік (а. с. 21, т. 1).
На підставі рішення Староіванівської сільської ради від 04 вересня 2006 року № 20  ОСОБА_6  11 грудня 2006 року було видано свідоцтво про право власності на нежитлову будівлю – кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 » АДРЕСА_1 , загальною площею 103,3 кв. м, яке складається: кафе-бар а; прибудова а; кіоск аі.  (а. с. 22, т. 1).
Місцевий суд Охтирського району Сумської області ухвалою від 18 лютого 2003 року у справі № 2-262-03 за позовом між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 про поділ спільного майна затвердив мирову угоду за якою визнано за ОСОБА_1 право власності на торговий комплекс «Оксана» разом з торговим кіоском, який зареєстрований за нею 29 січня 2002 року. Визнано за ОСОБА_6 право власності на кіоск, що знаходиться в АДРЕСА_4 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_6 , 1/2 частину металевого вагончика, який в даний час знаходиться в господарстві ОСОБА_6 в АДРЕСА_5 , на 1/2 частину кіоска, що знаходиться в АДРЕСА_4 та вважати, що робочий проект рішення генплану і торгових точок в с. Климентове Охтирського району (пояснювальна записка та креслення генерального плану архітектурно-будівельне рішення зведений кошторис) об`єктні та локальні кошториси, виготовлені на ім`я ОСОБА_1 , є також виготовленими на ім`я ОСОБА_6 (а. с. 56, т. 1).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер. 
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги з огляду на наступне.
Відповідно до статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, норми якого діяли до 01 січня 2004 року та втратили чинність в зв`язку з набранням чинності Сімейним кодексом України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.
Отже, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.
Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди повинні встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що спірна нежитлова будівля кафе - бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 » була збудована нею та ОСОБА_6 за спільні сімейні кошти, за рахунок їх спільної праці, під час перебування в шлюбі та спільного проживання, а тому зазначене майно, є їх спільною сумісною власністю та її частка складає 1/2 частину.
Як убачається з матеріалів справи, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 розірвано 20 листопада 2000 року і відділом реєстрації актів громадянського стану Охтирського районного управління юстиції в Сумській області видано свідоцтво про розірвання шлюбу.
Положення Кодексу законів про шлюб та сім`ю України не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зазначене положення передбачене статтею 74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року. 
Отже, до 01 січня 2004 року законодавство не передбачало розповсюдження режиму спільної сумісної власності подружжя для майна, набутого під час спільного проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу.
З вимогою про встановлення факту проживання з ОСОБА_6 однією сім`єю після ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_1 до суду не зверталась. 
З матеріалів інвентарної справи на вагон по АДРЕСА_6 вбачається, що 07 жовтня 1997 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 придбали металевий кіоск, загальною площею 35,0 кв. м. 
За мировою угодою, затвердженою ухвалою місцевого суду Охтирського району від 18 лютого 2003 року в справі № 2-262-03 щодо поділу майна подружжя за ОСОБА_6 було визнано право власності, крім іншого майна, також на Ѕ частину кіоску по АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 було визнано право власності на торговий комплекс « ОСОБА_9 » разом з торговим кіоском, який зареєстрований за нею 29.01.2002 року (а. с. 56 т. 1). Отже, під час розгляду справи № 2-262-03, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 здійснили поділ належного їм майна, в тому числі і кіоску загальною площею 35,0 кв. м, який вони придбали 07 жовтня 1997 року. 
В подальшому на підставі рішення Староіванівської сільської ради від 04 вересня 2006 року № 20 ОСОБА_6 11 грудня 2006 року було видано свідоцтво про право власності на нежитлову будівлю – кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 » АДРЕСА_4 , загальною площею 103,3 кв. м, яке складається: кафе-бар а; прибудова а; кіоск аі. 
Отже, на час затвердження судом вказаної мирової угоди кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 », як нерухоме майно, в установленому порядку не було зареєстровано. Належних та достовірних доказів на підтвердження того, що кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 » АДРЕСА_4 , загальною площею 103,3 кв. м, яке складається: кафе-бар а; прибудова а; кіоск аі було збудовано в період перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в зареєстрованому шлюбі, позивачкою суду не надано. 
Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що вказана обставина підтверджується схемою газифікації кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 », складеної інженером Кульомзою В.В. 03 жовтня 1997 року, оскільки, як вбачається з матеріалів інвентарної справи, оціночний акт та поетажний план на будівлю за адресою: АДРЕСА_4 з внесеними змінами були складені інженером Охтирського БТІ Кульомзою В.В. 04 квітня 2006 року, а в жовтні 1997 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було тільки придбано кіоск загальною площею 35,0 кв. м за договором купівлі-продажу.
Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що доказом закінчення будівництва кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у 1997-1998 році, тобто у період шлюбу, є припис інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Охтирському районі, виданий у липні 2003 року, так як у приписі зазначено лише те, що у результаті перевірки встановлено, що до магазину, переобладнаному із вагону, який розміщено в с. Климентово, добудовано навіс, якого немає у погодженому проекті (а. с. 24 т. 1). В приписі не зазначено якого саме конкретно об`єкту в с. Климентове він стосується. А з матеріалів справи вбачається, що за мировою угодою, затвердженою ухвалою місцевого суду Охтирського району від 18 лютого 2003 року в справі № 2-262-03 за ОСОБА_1 було визнано право власності на торговий комплекс « ОСОБА_9 », який відповідно до матеріалів інвентарної справи має назву бар-магазин « ІНФОРМАЦІЯ_5 » по АДРЕСА_7 . 
Не підтверджують факт будівництва кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у період перебування позивача з ОСОБА_6 у зареєстрованому шлюбі, і надані ОСОБА_1 копії ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами серії ЛТ №078199 від 20 серпня 1998 року, ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами серії ЛТ №209499 від 04 липня 2000 року, реєстраційне посвідчення електронного контрольно-касового апарата № 18110297.
Відповідно до повідомлення Охтирського міськрайонного суду Сумської області цивільна справа за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частину спільного майна та його розподіл, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про розподіл спільного майна – знищена по закінченню строку зберігання. А тому встановити, на яку саме Ѕ частину кіоску по АДРЕСА_7 мировою угодою визнано право власності за ОСОБА_6 : належну йому особисто чи частку іншого подружжя ( ОСОБА_1 ), оскільки за договором купівлі-продажу від 07 жовтня 1997 року він вже являвся власником частини цього майна, на даний неможливо. 
Проте підлягає врахуванню та обставина, що після укладення мирової угоди щодо поділу спільного майна, за життя ОСОБА_6 , позивачка будь-яких вимог щодо поділу кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 » або стягнення вартості належної їй частки кіоску загальною площею 35,0 кв. м, який був придбаний 07 жовтня 1997 року та використаний для будівництва кафе-бара « ІНФОРМАЦІЯ_1 », до ОСОБА_6 не пред`являла, як і не вчиняла дій щодо реєстрації права власності за нею на вказане нерухоме майно. 
Отже, за встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 . Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів – 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 січня 2021  року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 03 червня 2021 року. 

Головуючий:                                                        Т.А. Левченко

Судді:                                                                        О.Ю. Кононенко

                                                                        С.С. Ткачук