Номер провадження: 22-ц/813/1496/21 
Номер справи місцевого суду: 1533/399/2012
Головуючий у першій інстанції Барановська З. І.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2021 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,
за участю секретаря – Сіваченко Д.Р.,
розглянувши у відкритому судовому апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Южного міського суду Одеської області від 03 березня 2017 року у цивільній справі за позовом прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – управління Держземагенства у Комінтернівському районі Одеської області, про примусове повернення земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог.
Прокурор м. Южне Одеської області звернувся в інтересах ОСОБА_1 до суду з позовом до відповідача про примусове повернення земельної ділянки, мотивуючи свої вимоги тим, що 12.11.2008 року ОСОБА_1 видано акт про право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0101 га в населеному пункті АДРЕСА_1 . Власником суміжної земельної ділянки № НОМЕР_1 є ОСОБА_2 , який самовільно захопив земельну ділянку, площею 138 кв.м., що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та підтверджується геодезичною зйомкою, розробленою МПП «Темп» та схемою ділянок МІЗ м. Южне. Також відповідач зняв межові знаки, які належать ОСОБА_1 та огородив самовільно зайняту земельну ділянку огорожею. Згідно геодезичної зйомки площа земельної ділянки ОСОБА_2 збільшилась за рахунок земельної ділянки ОСОБА_1 з одного боку на 1,38 м. та з іншого на 3,14 м., та в цілому на 138 кв.м. Вказані порушення ОСОБА_2 в добровільному порядку не були усунені.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Южного міського суду Одеської області від 03 березня 2017 року у задоволенні позову прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах ОСОБА_1 відмовлено. Стягнено з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судові витрати за проведення судової земельно-технічної експертизи на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 6590 грн.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення заявлених прокурором в її інтересах позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції необґрунтовано прийнято як доказ висновки експертизи, проведеної з порушенням чинного законодавства, а саме: матеріали цивільної справи в експертну установу доставлені представником відповідача наручно без пакування; крім описаного у висновках експертизи візуально інструментального обстеження об`єктів, здійсненого 12.01.2016 року, 28.03.2016 знову було здійснено візуально інструментальне обстеження об`єктів без попередження про виїзд прокуратуру та ОСОБА_1 та про вказані повторні заміри та дослідження в висновку нічого не зазначено. Крім того ОСОБА_1 вважає, що експерт в порушення інструкції вибирав вихідні дані для проведення експертизи неоднозначно, а саме взяв до уваги довідку Управління архітектури та містобудування від 20.03.2013 року і не взяв до уваги технічний паспорт КП «Южненське міське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_2 в якому «червоним» зазначено, що «відсутній дозвіл ДАБК, земельна ділянка огороджена більш між відведено», експертом надано відповідь тільки на одне з трьох питань, що не дає можливість вирішити спір об`єктивно. Також експертами помилково, оскільки земельна ділянка ОСОБА_1 не огороджена, враховано як фактично використані землі, які знаходяться поза межами ділянки ОСОБА_1 і не належать їй згідно правовстановлюючих документів. Вказані землі згідно санітарних норм обробляються ОСОБА_1 для уникнення чагарників та з протипожежної безпеки. Експертами не враховані данні виносу меж земельної ділянки ОСОБА_1 на місцевість та межові знаки які збереглись на її ділянці. Також ОСОБА_1 зазначає, що судом не взято до уваги та не досліджено докази, надані нею в обґрунтування позовних вимог. Посилання суду на довідку начальника управління архітектури та містобудування Оришаки С.М. скаржник вважає незаконним, оскільки ОСОБА_3 не є спеціалістом з земельних питань, як він неодноразово стверджував у судовому засіданні, крім того мова у позові йде не про накладання земельних ділянок у базі земельного кадастру, а про фактичне самовільне захоплення частини ділянки, на яку вона має правовстановлюючі документи - акт на право власності і межі якої встановлено відповідно до межових знаків та виносу меж земельної ділянки на місцевості. Крім того ОСОБА_1 вважає безпідставним стягнення з неї судових витрат за проведення судової експертизи, оскільки вона не є стороною у справі, позивачем є прокуратура м. Южне Одеської області та правонаступник Комінтернівська місцева прокуратура Одеської області які заявили позов в її інтересах.

Процесуальний рух справи у суді апеляційної інстанції.
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2017 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Южного міського суду Одеської області від 03 березня 2017 року.
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2017 року справу призначено до розгляду.
30 січня 2019 року до Одеського апеляційного суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи Свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцями майна ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02 вересня 2020 року залучено до участі у справі замість ОСОБА_2 в якості процесуального правонаступника сторони відповідача ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ).
03 листопада 2020 року до Одеського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 , в якій остання просить залучити в якості співвідповідача ОСОБА_6 , з тих підстав, що після смерті відповідача по справі ОСОБА_2 відкрилась спадщина на спірну земельну ділянку правонаступники набули право власності на земельну ділянку, та в подальшому відчужили її шляхом укладення договору купівлі-продажу від 21 серпня 2020року №749 ОСОБА_6 .
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11 січня 2021 року залучено до участі у справі замість ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в якості процесуального правонаступника сторони відповідача ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ).

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 , відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку від 12.11.2008 року, серії ЯЖ №706741 та копії державного акту на право власності на земельну ділянку від 12.11.2008 року, серії ЯЖ №706740, є власником земельних ділянок кадастровий номер №5111700000:02:005:0195, площею 0,0101 га та кадастровий номер №5111700000:02:005:0196, площею 0,0900 га відповідно за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 17, 156, 157)
ОСОБА_2 , відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку від 10.11.2010 року, серії ЯЛ №242771, є власником земельної ділянки кадастровий номер №5111700000:02:005:0248, площею 0,1000 за адресою: АДРЕСА_3 (т.1, а.с.20, 155).
Згідно протоколу №2 засідання комісії з розгляду земельного спору щодо меж земельних ділянок № НОМЕР_5 та № НОМЕР_1 в мікрорайоні індивідуальної забудови, що перебувають у власності громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 31.10.2012 року згідно з даними земельного кадастру земельні ділянки № НОМЕР_5 та № НОМЕР_1 в мікрорайоні індивідуальної забудови, що перебувають у власності громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не накладаються один на одну, дані земельного кадастру в координатах перенесли на зйомку фактично зайнятих земельних ділянок і було виявлено, що земельна ділянка, яка використовується ОСОБА_1 фактично більше, ніж зазначено в документах, земельна ділянка ОСОБА_2 також більше, ніж зазначено в документах і зміщена у сторону земельної ділянки № НОМЕР_6 , тому претензія ОСОБА_1 щодо зайняття частини її земельної ділянки ОСОБА_7 не відповідає дійсності, навпаки ОСОБА_2 необхідно змістити свою ділянку у сторону земельної ділянки ОСОБА_1 зі сторони АДРЕСА_4 , зі сторони земельної ділянки № НОМЕР_7 на 1,75 м.
Земельні ділянки №№ НОМЕР_6 , НОМЕР_8 також зміщені в сторону лісосмуги та рекомендовано сторонам по справі, власникам земельних ділянок №№313, НОМЕР_8 провести інвентаризацію земельних ділянок, які знаходяться у них в приватній власності та привести документи на землю у відповідність до проведеної інвентаризації (т.1 а.с.77).
Відповідно до довідки та схеми начальника управління архітектури та містобудування від 20.03.2013 року, згідно матеріалів аерофотозйомки та топографо-геодезичних матеріалів виконаних в загальнодержавній системі УСК 2000 при суміщенні бази земельного кадастру України, яка також виконується в загальнодержавній системі координат з базою земельного кадастру щодо геодезичних матеріалів було виявлено, що предмет спору між сторонами відсутній, так як в базі земельного кадастру дані земельні ділянки не накладаються по фактичному зайняттю, ОСОБА_2 не зайняв земельну ділянку ОСОБА_1 (т.1, а.с.92-94).
Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 08 грудня 2015 року по цивільній справі призначено судову земельно-технічну експертизу (т.1, а.с.245-246).
Відповідно до висновку експерта №СЕ-2-1-167/15 від 22.04.2016 року за результатами проведеної комплексної земельно – технічної експертизи встановлено: порушення меж (накладення) земельної ділянки АДРЕСА_5 , кадастрові номери №5111700000:02:005:0195 та №5111700000:02:005:0196, та земельної ділянки № НОМЕР_1 по АДРЕСА_6 , кадастровий номер №5111700000:02:005:0248, відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки, існує. Зокрема: суміжна межа між досліджуваними земельними ділянками на місцевості зміщена на 0,75м (по фасаду) та на 1,57м. (в тилу) у бік земельної ділянки ОСОБА_2 по АДРЕСА_3 , кадастровий номер №5111700000:02:005:0248, де площа накладання становить 0,0051 га (51 кв.м.).
При цьому також було виявлено невідповідність і в інших зовнішніх межах досліджуваних земельних ділянок позивача та відповідача, в результаті якого: фактична площа земельної ділянки ОСОБА_1 , яка нею використовується, однак знаходиться за межами, визначеними державним актом, становить 0,0368 га, фактична площа земельної ділянки ОСОБА_2 , яка ним використовується, однак знаходиться за межами, визначеними державним актом, становить 0,0178 га, площа земельної ділянки ОСОБА_2 , яка ним не використовується, однак знаходиться в межах, визначених державним актом, становить 0,0002 га.
За результатами топографо-геодезичних робіт, експертом було встановлено, що фактична площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 , яка фактично використовується ОСОБА_1 на момент проведення обстеження складає 0,1420 га, що на 0,0419 га (419 кв.м.) більше площі за правовстановлюючими документами, в тому числі за рахунок земельної ділянки ОСОБА_2 – на 0,0051 га (51 кв.м.); фактична площа земельної ділянки по АДРЕСА_3 , яка фактично використовується ОСОБА_2 на момент проведення обстеження складає 0,1125 га, що на 0,0125 га (125 кв.м.) більше площі за правовстановлюючими документами, при цьому частина земельної ділянки площею 0,0051 га (51 кв.м.) знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_1 (т.2 а.с.9-17).
Допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_8 пояснила, що вона на підставі відповідної ухвали суду склала висновок №СЕ-2-1-167/15 від 22.04.2016 року за результатами проведеної комплексної земельно-технічної експертизи, відповідь надана була на перше питання з трьох, поставлених в ухвалі суду, так як питання під номерами 2 та 3 не входять до компетенції експерта. Повністю підтвердила висновок, експерт виїжджала на місто, розглядала всі дані в сукупності, в тому числі й межові знаки. Відсутність пакування матеріалів справи не вплинуло на висновок експерта, інакше було б зазначено, що частина матеріалів надірвана або зіпсована. Експерт виїжджала на земельні ділянки один раз, про що зазначила в висновку. 
Відповідно до ст. 11 ЦПК України (у редакції, яка дяла на момент розгляду справи у суді першої інстанції) суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України (у редакції, яка дяла на момент розгляду справи у суді першої інстанції) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст.212 Земельного кодексу України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі, повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.
Суд першої інстанції, аналізуючи надані докази, дійшов до правильного висновку, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню, оскільки прокурором Комінтернівської місцевої прокуратури не надано доказів того, що відповідач самовільно заволодів земельною ділянкою загальною площею 138 кв.м., яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.
Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України (у редакції, яка дяла на момент розгляду справи у суді першої інстанції) стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Клопотання експерта про відшкодування витрат, пов`язаних із викликом експерта до суду не підлягає задоволенню, оскільки розрахунок експерта не відповідає вимогам Інструкції про порядок і розміри компенсації (відшкодування) витрат та виплати винагороди особам, що викликаються до органів досудового розслідування, прокуратури, суду або до органів, у провадженні яких перебувають справи про адміністративні, та виплати держаним спеціалізованим установам судової експертизи за виконання їх працівниками функцій експертів і спеціалістів
При таких обставинах, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для примусового повернення земельної ділянки, в зв`язку з чим в задоволенні позову прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – управління Держземагенства у Комінтернівському районі Одеської області, про примусове повернення земельної ділянки, необхідно відмовити та стягнути понесені відповідачем витрати на проведення експертизи з позивача.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Скаржник не довела обставини, на які посилалась як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надала.
Більш того, за клопотанням ОСОБА_1 судом апеляційної інстанції також була проведена судово-земельна експертиза, з висновків якої вбачається, що в результаті зіставлення геодезичних даних (каталогів координат по просторовому місцю розташуванню поворотних точок досліджуваної земельної ділянки згідно даних правовстановлюючих документів та фактично місця розташування) на ПК, шляхом побудови цифрових моделей та їх зіставлення з подальшою візуалізацією на суміщеній схемі, наданих у землевпорядній документації на земельну ділянку ОСОБА_2 , встановлено: межі земельної ділянки АДРЕСА_6 не відповідають правовстановлюючим документам як по площі, так і по конфігурації. Так земельна ділянка характеризується надлишком пл. 112 кв.м.
Також у висновку експерта зазначено, що також при дослідженні геодезичних даних (каталогів координат, графічних матеріалів) представлених в технічній документації з складання правовстановлюючих документів встановлено, що межі земельних ділянок АДРЕСА_6 , що належить гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не перетинаються та не накладаються (згідно даних правовстановлюючих документів та бази даних ДЗК).
Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Южного міського суду Одеської області від 03 березня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 12 квітня 2021 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        М.М. Драгомерецький

                                                                       А.І. Дришлюк