КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М         У К Р А Ї Н И
 
27 травня 2021 року                                                                                        м. Київ
 
            Унікальний номер справи № 755/708/21
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7210/2021
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого  -  Левенця Б.Б.,
суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,
за участю секретарів судового засідання - Гребнєва Є.Д., Осінчук Н.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 березня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Арапіної Н.Є., по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -
 
в с т а н о в и в :
 
У січні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати шлюб, укладений 17 червня 2004 року між ним та ОСОБА_1 , зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, про що складено відповідний актовий запис за № 648 (а.с. 2-3).
В обґрунтування позову зазначав, що 17 червня 2004 року між сторонами було укладено шлюб, проте, спільне життя з відповідачем не склалося, почали виникати сварки і непорозуміння з питань ведення спільного господарства, відносини стали напруженими, у зв`язку з чим зникло почуття любові та поваги один до одного. Фактичні шлюбні відносини було припинено у 2017 році і з того часу спільне господарство сторонами не велося. Вказував, що від шлюбу сторони малолітніх чи неповнолітніх дітей не мають. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження сім`ї є неможливим та суперечить їхнім інтересам, тому просив позов задовольнити та розірвати шлюб. 
У березні 2021 року ОСОБА_1 подала до суду заяву, у якій заперечувала проти задоволення позову та просила надати сторонам строк для примирення протягом двох місяців та зупинити провадження у даній справі (а.с. 21-22).
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 01 березня 2021 року вказаний позов задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 17 червня 2004 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 648, стягнуто із відповідачки на користь позивача 840,80 грн. судового збору (а.с. 31-32).
Не погодившись з рішенням районного суду, 24 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, у якій просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову (а.с. 34-39).
Апеляційну скаргу мотивувала тим, що суд першої інстанції ухвалив незаконне рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню. Зазначала, що суд проігнорував її заяви про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, відкладення розгляду справи та формально поставився до розгляду справи про розірвання шлюбу, не з`ясувавши обставин, що мають значення для справи. Зокрема зазначала, що її чоловік перебуває під впливом іншої жінки, яка його використовує в своїх корисливих цілях. При цьому суд не врахував, що вона заперечувала проти розірвання шлюбу та просила надати час для примирення з метою збереження сім'ї сторін.
 
У судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та її представник - адвокат Чайка Л.Й. підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, ОСОБА_2 заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення.
 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.
 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 17 червня 2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, про що складено відповідний актовий запис за № 648 (а.с. 5).
Від шлюбу сторони не мають малолітніх чи неповнолітніх дітей.
Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно з ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.
Частинами 3 та 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
За змістом ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Статтею 110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Так, позивач стверджував, що не бажає в подальшому перебувати в шлюбі з відповідачем, оскільки шлюбні відносини фактично припинені у 2017 році. Спільне господарство сторонами не ведеться, зникло почуття взаємної любові та поваги один до одного, тому подальше подружнє життя є неможливим.
Натомість відповідач заперечувала проти задоволення позову, просила зберегти сім'ю та надати час для примирення протягом двох місяців.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 01 березня 2021 року у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про надання строку на примирення відмовлено, виходячи з того, що відповідачем не доведена можливість збереження сім`ї (а.с. 29-30).
Твердження відповідача про те, що районний суд не вжив заходів щодо примирення сторін, є неспроможними, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може зупинити розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення (ч. 7 ст. 240 ЦПК України).
Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Отже, надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.
Апеляційний суд зважив, що з часу ухвалення оскаржуваного рішення 01 березня 2021 року і до часу розгляду справи апеляційним судом сплив двохмісячний термін про надання якого для примирення просила відповідачка. При цьому, об`єктивних доказів можливості примирення між сторонами до суду не надано і судом таких не встановлено.
Так в судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_2 категорично заперечував проти збереження шлюбу із відповідачкою ОСОБА_1. зазначивши, що шлюбні відносини між сторонами припинені, він фактично проживає з іншою жінкою, про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (а.с. 78-79).
Встановивши, що збереження нормальних сімейних відносин між сторонами є неможливим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу, що відповідає вимогам статей 24, 56 СК України.
Суд першої інстанції, постановляючи рішення про розірвання шлюбу між сторонами, повно встановив обставини справи та фактичні взаємини подружжя, причини розірвання шлюбу, врахував відсутність спору щодо поділу майна чи проживання дітей, у зв`язку із чим дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для його розірвання.
Посилання представника апелянта - адвоката Чайка Л.Й. на неповноту судового розгляду та процесуальні порушення вищевказаних висновків не спростовують, не можуть бути визнані підставою для відмови в позові про розірвання шлюбу. Доводи представника апелянта, що районний суд не вправі був розглядати спір в порядку спрощеного провадження, суд апеляційної інстанції визнав не спроможними і відхилив з огляду на положення пункту 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, за якою справи про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя можуть бути розглянуті в порядку спрощеного провадження.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
При цьому, суд апеляційної інстанції відкладав розгляд справи за клопотанням апелянта ОСОБА_1 , фактично забезпечивши реалізацію права сторін на примирення, проте такого між сторонами досягнуто не було (а.с. 51-56).
Доповнення до апеляційної скарги ОСОБА_1 були подані апелянтом та її представником поза межами строку на апеляційне оскарження, доказів поважності причин неможливості подання доповнень протягом встановленого процесуальним законом строку до суду не надано і судом не встановлено, тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 126, частини 1 ст. 364 ЦПК України, судом апеляційної інстанції залишені без розгляду (а.с. 74-76). 
Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила. 
На підставі ст. 141 ЦПК України, не підлягає відшкодуванню сплачений апелянтом судовий збір за розгляд справи апеляційним судом (а.с. 38). 
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення - 28 травня 2021 року.

Судді Київського апеляційного суду:                                           Б.Б. Левенець

                                                                                                          О.В. Борисова

В.М. Ратнікова