33/804/302/21 
                                                                                221/5670/20

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
11 червня 2021 року м. Маріуполь
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого        судді                                 Гєрцика Р.В.
секретаря судового засідання                        Мацегори М.М. 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Донецького апеляційного суду в м. Маріуполі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову судді Волноваського районного суду Донецької області від 18 вересня 2020 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.164 КУпАП.

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Постановою судді Волноваського районного суду Донецької області від 18 вересня 2020 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 17 000 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420 грн 40 коп.
Згідно постанови судді, 10 серпня 2020 року ОСОБА_1 здійснювала продаж палива на АЗС «Еталон», розташованої по вул. Азовська у смт. Велика Новосілка, а саме палива дизельного, бензину марки А-95, А-92 та газу скрапленого, тобто здійснювала господарську діяльність без державної реєстрації як суб`єкта господарювання та без одержання ліцензії на провадження цього виду господарської діяльності, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 164 КУпАП.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
В апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 просить постанову судді скасувати як необґрунтовану та незаконну, таку, що не відповідає фактичним обставинам справи, винести нову постанову, якою провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП. Крім того, просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки під час розгляду справи щодо неї присутньою не була, про день, час та місце судового розгляду не була повідомлена, копію постанови не отримувала. 23 квітня 2021 року нею отримано постанову про відкриття виконавчого провадження, та вже після ознайомлення з матеріалами виконавчих проваджень 07 травня 2021 року їй стало відомо про існування оскаржуваної постанови. 
В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що в порушення вимог ст.268 КУпАП суд розглянув справу без її участі, жодним чином не повідомивши про дату та місце судового розгляду, що позбавило її можливості надати суду пояснення та докази своєї невинуватості, скористатися законним правом на захист, що є невід`ємними складовими гарантії права на справедливий суд, закріпленими у ст.6 Європейської конвенції з прав людини.
Зауважує, що посилання в постанові на те, що вона до суду не з`явилася, про причини неявки не повідомила, а отже не з`явилася до суду без поважних причин, спростовуються матеріалами справи, які не місять жодних даних щодо її повідомлення про день, час та місце розгляду. Не містить таких даних і протокол про адміністративне правопорушення.
Також зазначає, що суд першої інстанції не надав правової оцінки порядку збору доказів та процедури складання протоколу про адміністративне правопорушення, а також його змісту.
Сам судовий розгляд, на думку апелянта, було проведено неповно, з порушенням вимог ст.245,252,280 КУпАП, що регламентують процедуру і критерії судового розгляду, оцінки доказів, тощо. Судом не було надано належної уваги та оцінці тим обставинам, що матеріали справи не містять взагалі жодних належних та допустимих доказів, які доводять її винуватість та наявність обставин, що складають предмет правопорушення. Письмові пояснення, що містяться в матеріалах справи, вона надала під тиском правоохоронців, та вони не відповідають дійсності. Судом таке волевиявлення не було перевірено, а сама вона була позбавлена права надати власну позицію з приводу зазначених подій.
Також вказує, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено про порушення нею порядку провадження господарської діяльності, однак на вимогу ст.256 КУпАП не конкретизовано точних обставин вчиненого, не викладені дані яким чином вона здійснювала господарську діяльність, кому та коли здійснювала продаж пального та в який спосіб, яке взагалі вона мала відношення до АЗС «Еталон» та його обладнання, з використанням якого начебто здійснювалася реалізація пального. Крім того, відсутня інформація про самостійність, регулярність та тривалість її нібито господарської діяльності, отримання від такої діяльності прибутку. Відсутні будь-які пояснення понятих та очевидців з приводу здійснення нею господарської діяльності пов`язаної з реалізацією пального та вилучення у неї різних видів пального з відповідним обладнанням, яке в порушення вимог закону чомусь було надано їй на відповідальне зберігання, про що відсутні дані в самому протоколі про адміністративне правопорушення. Крім того, зазначає, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення часом його вчинення вказано 10 серпня 2020 року, тобто було вчинене одноразово, а тому вважає, що за обставин, викладених у протоколі, її нібито діяльність з продажу пального не можна назвати регулярною та постійною, що є обов`язковими ознаками господарської діяльності. Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний процесуальним документом, який засвідчує факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП. 
Само вилучення зазначеного майна здійснено з порушенням ст.265 КУпАП, так як працівником правоохоронного органу фактично незаконно вилучено майно, яке належить іншому суб`єкту господарювання, а саме ТОВ «Ізумруд СП», у якого є дійсна ліцензія та яка діяла станом на момент зазначених подій на роздрібну торгівлю пальним на АЗС «Єталон».
Таким чином, на переконання апелянта, її винуватість взагалі не доведено ані матеріалами справи, ані під час судового розгляду, що в сукупності з істотними порушеннями вимог КУпАП, є беззаперечними підставами для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження щодо неї.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник не з`явились, у своїх письмових клопотаннях просили провести апеляційний розгляд без їх участі. Також апелянт надала письмові пояснення, де зазначила, що дійсно в зазначений в протоколі час перебувала в операторській кабіні АЗС « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де на прохання своєї подруги, яка працювала оператором вказаної АЗС та якій треба терміново було відлучитися за особистими справами, тимчасово слідкувала за порядком. При чому за домовленістю з останньою, вона не повинна була здійснювати реалізацію пального та не виходити з операторської, повідомляти ймовірним покупцям, що АЗС тимчасово не працює. Приблизно о 11.30 годин до неї підійшли два працівника податкової міліції, які склали протокол, змусивши її під тиском підписати протокол та виготовлені пояснення, не дивлячись та ігноруючи її доводи про реальну ситуацію, яка відбувалась. Наполягає, що ніякої реалізації палива нею не здійснювалось, вона є фізичною особою-підприємцем, займається зовсім іншою діяльністю. Наполягала на задоволенні своїх апеляційних вимог.
Мотиви суду
Перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенціюпро захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Відповідно до вимог ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Відповідно до ст.277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.
Разом з тим, з матеріалів справи встановлено, що суд розглянув справу без участі ОСОБА_1 , в матеріалах справи не міститься жодних відомостей про будь-яке її повідомлення про час та місце розгляду справи щодо неї. З урахуванням цього слід визнати, що остання була позбавлена можливості реалізувати в суді свої права, передбачені ст.268 КУпАП, якими наділена особа, що притягається до адміністративної відповідальності, й зокрема права давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою тощо, тобто фактично була позбавлена права на захист, а в решті й на справедливий суд, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За таких обставин доводи апелянта в цій частині є цілком обґрунтованими, а строк на апеляційне оскарження відповідно до вимог ч.2 ст.294 КУпАП підлягає поновленню.
Згідно з вимогами ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до оскаржуваної постанови судді районного суду ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, за порушення порядку провадження господарської діяльності, а саме провадження такої діяльності, як продаж пального без державної реєстрації як суб`єкта господарювання та без одержання ліцензії на провадження цього виду господарської діяльності.
Проте, з таким висновком суду погодитись неможливо з огляду на наступне.
Об`єктом правопорушень, передбачених ч.1 ст.164 КУпАП, є суспільні відносини у сфері регулювання господарської діяльності. 
Визначення господарської діяльності міститься, зокрема, у Господарському кодексі України (далі – ГК України). Відповідно до статті 3 цього Кодексу під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва – підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). 
Підприємництво – це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (стаття 42 ГК України). Некомерційне господарювання – це самостійна систематична господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання, спрямована на досягнення економічних, соціальних та інших результатів без мети одержання прибутку (стаття 52 ГК України).
Згідно зі статтею 55 ГК України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. 
Отже, незалежно від наявності/відсутності мети отримання прибутку, господарською діяльністю є виготовлення, реалізація продукції, виконання робіт, надання послуг, що здійснюється самостійно (ініціативно) та систематично. Саме у разі здійснення такої (господарської) діяльності та реалізації господарської компетенції особи визнаються суб`єктами господарювання та підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку як юридична особа чи фізична особа – підприємець (стаття 58 ГК України). За відсутності в діяльності особи щодо реалізації продукції ознак самостійності (ініціативності) та систематичності, а також господарської компетенції відсутні підстави для висновку про її господарський характер, а отже, і про обов`язок особи зареєструватись як суб`єкт господарювання.
З огляду на зазначене під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.164 КУпАП, при встановленні об`єктивної сторони складу правопорушення, яке полягає у провадженні господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання, з`ясуванню підлягають як факти здійснення реалізації продукції (виконання робіт чи надання послуг) особою без державної реєстрації як суб`єкта господарювання, так і факти систематичності такої діяльності (три і більше разів), її самостійність та ініціативність, наявність в особи господарської компетенції щодо такої діяльності.
Відмінною від зазначеного є об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, яке полягає у провадженні господарської діяльності без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до спеціального законодавства, що регулює процедуру обов`язкового отримання ліцензії, в даному випадку на торгівлю пальним.
Встановлюючи склад зазначених адміністративних правопорушень, суд встановлює також суб`єкта їх вчинення, яким може бути як громадянин, так і посадова особа, до службових обов`язків якої віднесено забезпечення установлених правил у сфері господарської діяльності, а також вину такого суб`єкта у формі умислу чи недбалості.
В розумінні ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення є кримінальним провадженням, тому до таких справ за аналогією можливо застосувати принципи кримінального процесу.
А відтак, у справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа, та потерпілий додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.
Поширення стандартів кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення, безсумнівно, зумовлює необхідність дотримання особливих вимог до процедури збирання, подання та оцінки доказів, а також до вмотивованості судових рішень, які у разі визнання особи винною повинні містити відповідні достатні мотиви, які дали змогу спростувати презумпцію невинуватості та призначити пропорційне вчиненому покарання.
У рішенні у справі «Олег Колесник проти України» ЄСПЛ вказав, що вимоги пункту 3 статті 6 Конвенції слід розглядати як конкретні аспекти права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції, і завдання суду полягає у тому, щоб з`ясувати, чи був увесь зазначений процес, включно зі способом, у який здійснювався збір доказів, «справедливим» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції.
Виходячи зі змісту ст.7,245,279,280 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, окрім виключень, зазначених у ст.258 КУпАП. 
Протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. Зміст протоколу про адміністративне правопорушення повинен чітко відповідати приписам ст.256 КУпАП, особливо в частині викладення фабули правопорушення, яка, як зазначено вище фактично є обвинуваченням.
При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом, до нього висуваються певні вимоги, а обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає та не може бути перекладено на суд.
Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, суб`єктом правопорушення було зазначено ОСОБА_1 , яка 10 серпня 2020 року здійснювала продаж палива на АЗС «Еталон», а саме палива дизельного, бензину марки А-95, А-92 та газу скрапленого, розташованої по АДРЕСА_2 , без необхідних дозвільних документів на це.
Втім, жодних відомостей про те, що така реалізація пального з боку ОСОБА_1 була самостійною та ініціативною, повністю охоплювалась її власною господарською компетенцією, а не була пов`язана із виконанням трудових функцій найманим працівником на робочому місці із використанням майна суб`єкта господарювання, зареєстрованого у встановленому порядку, а також підлягала ліцензуванню відповідно до закону, у протоколі не наведено, жодних доказів чи свідчень щодо існування таких обставин (фактів) до протоколу додано не було.
Більш того, в протоколі про адміністративне правопорушення взагалі не зазначено, які саме ознаки незаконної господарської діяльності у діяннях ОСОБА_1 встановлено, у яких конкретних діях (бездіяльності) вони вбачаються, яку саме об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, з тих, що передбачені ч.1 ст.164 КУпАП, нею вчинено, а лише мається констатація абстрактного факту продажу пального «без необхідних дозвільних документів на це». При цьому в протоколі відсутня інформація кому, у який спосіб це відбувалось.
Також абсолютно не зрозуміло, які саме « необхідні дозвільні документи» малися на увазі – дозвіл органів пожежного нагляду, дозвіл на зберігання пального, певний вид ліцензії, тощо. Втім, встановлення та зазначення таких даних, є прямим обов`язком органу, який склав протокол відповідно до вимог ч.1 ст.256 КУпАП, так як правова норма ст.164 КУпАП є бланкетною. Тому без посилання на спеціальне законодавство, що регламентує певний вид господарської діяльності та вимагає обов`язковість отримання відповідних дозвільних документів, ліцензування, тощо, таке обвинувачення слід визнавати неконкретним, таким, що порушує право особи на захист. Такий формальний підхід є абсолютно неприпустимим. 
У рішенні ЄСПЛ у справі «Малофєєва проти Росії», серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Проте суд першої інстанції не надав цим обставинам будь-якої оцінки, а навпаки фактично вийшов за межі пред`явленого обвинувачення та зазначив у фабулі правопорушення, визнаною доведеною, що ОСОБА_1 здійснювала господарську діяльність без державної реєстрації як суб`єкта господарювання та без одержання ліцензії на її провадження, про що в протоколі про адміністративне правопорушення взагалі не зазначалося.
Так, зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283,284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно зазначити опис обставин, установлених під час розгляду справи, навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до вимог ст.251,252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Однак, дані вимоги при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 в суді першої інстанції не були виконані в повному обсязі.
Визнаючи ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, суддя у своїй постанові виходив із висновку, що її вина підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення серії №0500 від 10 серпня 2020 року, протоколу опису та вилучення речей і документів від 10 серпня 2020 року, акту прийому-передачі на відповідальне зберігання, поясненнями ОСОБА_1 від 10 серпня 2020 року, фототаблицею до протоколу.
Разом з тим в постанові не наведено повною мірою встановлених судом під час розгляду справи обставин, які становлять об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, визначених ч.1 ст.164 КУпАП, у тому числі щодо систематичної, самостійної та ініціативної господарської діяльності ОСОБА_1 (з метою отримання прибутку чи без такої мети) без державної реєстрації як суб`єкта господарювання та без одержання ліцензії для її провадження відповідно до закону, не перевірено чи взагалі остання є суб`єктом даного адміністративного правопорушення, не наведено будь-якого обґрунтування висновку суду про наявність в її діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.
Оскаржувана постанова містить лише відтворений зміст протоколу про адміністративне правопорушення та формальний перелік отриманих судом доказів.
Посилання судді в постанові на письмові пояснення ОСОБА_1 від 10 серпня 2020 року, в яких вона зазначила, що на АЗС «Еталон» працює оператором з травня 2020 року та 10 серпня 2020 року здійснювала продаж бензину марки А-95 та А-92, дизельного пального та газу без дозвільних документів, без безпосереднього її допиту, як того вимагає законодавство, зокрема, щодо часу, місця, способу вчинення правопорушення, не може бути беззаперечним доказом її вини в розумінні поняття «поза розумним сумнівом».
Так, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Наявність обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Суд вправі обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення ЄСПЛ, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series А заява № 25).

Таким чином порушено принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на формально перелічених документах, не взято до уваги та не перевірено, чи входить продаж пального до обов`язків оператора АЗС в розумінні поняття господарської діяльності, не встановлено хто саме здійснює господарську діяльність за адресою: АДРЕСА_2 , чи має ця особа ліцензію на торгівлю пальним, чи перебуває ОСОБА_1 у трудових відносинах з цією особою тощо.
Разом з тим, остання надала до апеляційної скарги відповідні документи, що підтверджують господарську діяльність ТОВ «Ізумруд СП» на АЗС «Еталон» за зазначеною адресою та наявність відповідної ліцензії на торгівлю пальним, відсутність жодних трудових відносин юридичної особи з апелянтом, що фактично підтверджує версію подій останньої та спростовує висновки суду.
Слід зазначити, що матеріали справи взагалі не містять жодних об`єктивних належних доказів, які б взагалі доводили зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення і в судовому рішенні факти та події. Рапорт оперативного працівника ДФС не може бути визнаний доказом, так як за своєю правовою формою є документом, який містить певну інформацію, яка підлягає перевірці. Сам протокол про адміністративне правопорушення за правовим змістом є фактично обвинуваченням, яке підлягає доведенню, не може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення, враховуючи позицію ЄСПЛ (справа Карелін проти Російської Федерації). Протокол вилучення пального і обладнання жодним чином не доводить якесь відношення до нього апелянта, окрім підпису, а фото території АЗС взагалі не містить ніякої інформації. Наявність відеоматеріалів, показань безпосередніх свідків, оперативних закупок, тощо, відсутня.
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, є недоведеним, а висновок суду про винуватість останньої є безпідставним, таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, наявним доказам та зазначеним вимогам закону, про що слушно зазначається в апеляційній скарзі. 
Враховуючи зазначене, постанова судді Волноваського районного суду Донецької області від 18 вересня 2020 року щодо ОСОБА_1 не може бути визнана законною та обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, -
ПОСТАНОВИВ:
       Поновити особі, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.
Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності,  ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову судді Волноваськогорайонного суду Донецької області від 18 вересня 2020 року щодо  ОСОБА_1 скасувати.
Провадження по справі закрити на підставі  п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.        

Суддя Донецького апеляційного суду                                 Р.В. Гєрцик