Дата документу 01.06.2021 Справа № 336/4806/17

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/4806/17 Головуючий у 1 інстанції Дмитрюк О.В.
№ провадження 22-ц/807/37/21 Доповідач: Кочеткова І.В. 

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року                                                м. Запоріжжя

Запорізький Апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

    Головуючого Кочеткової І.В.,
Суддів: Маловічко С.В.,        
                Дашковської О.М.,
     секретар Волчанова І.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Запорізької міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання звільнити земельну ділянку та привести земельну ділянку у стан, що існував до порушення законодавства шляхом знесення гаражу та металевого паркану, 
 
за апеляційною скаргою Запорізької міської ради на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2018 року, 
В С Т А Н О В И В: 
У серпні 2017 року Запорізька міська рада звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання звільнити земельну ділянку та привести земельну ділянку у стан, що існував до порушення законодавства шляхом знесення гаражу та металевого паркану.
В обґрунтування позову зазначено, що за договором купівлі-продажу від 10.07.1996 ОСОБА_1 придбала у власність житловий будинок АДРЕСА_1 . Рішенням Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради від 25.06.1996 ОСОБА_1 відведено земельну ділянку за вказаною адресою площею 137 кв.м. За договором дарування від 22.02.2014 право власності на житловий будинок набула неповнолітня ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якої діяв її законний представник ОСОБА_1 . У 1998 році ОСОБА_1 на земельній ділянці встановлений металевий паркан, а у 2007 році ОСОБА_2 збудований гараж площею 25,2 кв.м. Частина паркану та гаражу розміщені поза межами земельної ділянки, яка надавалась у користування, тож ця земельна ділянка зайнята відповідачами самовільно. Крім того, паркан та частина гаражу розташовані за межами червоної лінії забудови.
Посилаючись на ці обставини, міська рада просила зобов`язати ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звільнити земельну ділянку площею 32 кв.м., що знаходиться біля АДРЕСА_1 з визначеними координатами по червоній лінії та за межами червоної лінії, на якій розміщені гараж та металевий паркан; привести земельну ділянку у стан, що існував до порушення законодавства, шляхом знесення гаражу та металевого паркану; стягнути солідарно з відповідачів судовий збір.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2018 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до статті 376 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) знесенню за рахунок особи, що вчинила самочинне будівництво підлягають об`єкти нерухомого майна за наявності кількох умов: власник або користувач земельної ділянки заперечує проти визнання за особою, що вчинила самочинне будівництво, права власності на об`єкти нерухомого майна; будівництво відбувалось з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, або внаслідок самочинного будівництва істотно порушені будівельні норми і правила; проведення перебудови споруди чи будівлі є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення. Посилаючись на недоведеність позивачем належними та допустимими доказами того, що: гараж та паркан збудовані саме на самовільно зайнятій земельній ділянці; відповідачам був виданий припис про перебудову, перенесення або знесення вказаних споруд, але вони відмовились його виконати; перебудова (перенесення) таких споруд неможливі; внаслідок такого будівництва порушені права територіальної громади, на захист інтересів якої позивач звернувся з позовом до суду; наявність підстав для застосування судом такого виключного способу захисту права як знесення споруд, а також урахувавши те, що позивач звернувся з позовом до суду у 2017 році, тоді як паркан був збудований у 1998 році, а гараж у 2007 році, що свідчить про те, що розташування цих споруд протягом багатьох років не створювало позивачеві істотних перешкод, суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Не погоджуючись з рішенням суду, Запорізька міська рада подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 07 червня 2018 року апеляційну скаргу Запорізької міської Ради залишено без задоволення, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2018 року залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції правильно виходив з того, що будівництво спірного гаража та паркана здійснено відповідачами на земельній ділянці, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та тривалий час перебуває у їх безстроковому користуванні, як власників жилого будинку, відсутність державного акта на право власності на зазначену земельну ділянку не свідчить про те, що будівництво зазначених об`єктів здійснено на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети. Суд першої інстанції правильно зазначив, що на спірній земельній ділянці розташована лише частина гаража і паркану, позивач не вказав, яка саме частина цих об`єктів виходить за межі червоної лінії та підлягає знесенню, як не зазначив і підстав їх знесення повністю. Апеляційний суд відхилив доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не з`ясував підстав набуття відповідачами права користування земельною ділянкою площею 169 кв. м, зазначивши, що суд першої інстанції правильно прийняв до уваги відомості з Державного земельного кадастру, згідно яких за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано земельну ділянку площею 157 кв. м, а не 137 кв. м, як вказував представник позивача. Заявляючи вимоги про зобов`язання відповідачів звільнити земельну ділянку площею 32 кв. м шляхом знесення гаража і металевого паркану, що є крайньою мірою та можливе лише, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності, позивач не надав доказів відмови відповідачів від перебудови та перенесення паркану і гаража, оскільки знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливо лише за умови, неможливості здійснення перебудови об`єкта нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.
Постановою Верховного Суду від 15 липня 2020 року касаційну скаргу Запорізької міської Ради задоволено частково. Постанову Апеляційного суду Запорізької області від 07 червня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Як зазначено у постанові Верховного Суду, відмовляючи у задоволенні позову, суд не перевірив правомірність користування відповідачами земельною ділянкою площею 157 кв.м чи 169 кв.м відповідно до технічного паспорту домоволодіння, з огляду на доводи позивача про те, що органом місцевого самоврядування не приймалося рішення про передачу в користування відповідачів земельної ділянки про АДРЕСА_1 , площею 157 кв.м чи площею 169 кв.м.
В засідання апеляційного суду належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи відповідачі не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Представник відповідачів адвокат Курилін В.О. просив розглядати справу за наявними у ній доказами без його участі.
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представників позивача, які підтримали апеляційну скаргу і просили про її задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до вимог статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.
Встановлено, що розпорядженням Шевченківської районної адміністрації міста Запоріжжя від 25 червня 1996 року за ОСОБА_4 оформлено документи на право особистої власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , надано право користування земельною ділянкою площею 137 кв. м.
10 липня 1996 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_1 придбала житловий будинок по АДРЕСА_1 .
За договором дарування житлового будинку від 22 лютого 2014 року ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_3 житловий будинок загальною площею 49,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0,0157 га кадастровий номер 2310100000:07:078:0085, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.
Згідно з відомостями з Державного земельного кадастру від 06 грудня 2013 року № НВ-2300576042013 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована земельна ділянка площею 157 кв. м, кадастровий номер 2310100000:07:078:0085.
Відповідно до технічного паспорта домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 станом на 26 лютого 2016 року розташоване на земельній ділянці площею 169 кв. м, складається з: житлового будинку літ. «А», літньої кухні літ. «В», вбиральні літ. «Е», навісу літ. «Ж», сараю літ. «З», гаражу літ. «И», погрібу з шийкою пг, парканів № 5, 8, вигрібної ями № 4, воріт № 6, водопроводу № 7, замощення І. Паркан металевий № 8 встановлений у 1998 році, гараж літ. «И» у 2007 році.
Постановою старшого державного інспектора з контролю за використанням та охороною земель Управління Держкомзему у м. Запоріжжя від 13 січня 2012 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки орієнтованою площею 14 кв. м, шляхом розташування частини капітального гаражу за межами червоної лінії тобто за скоєння правопорушення, передбаченого статтею 53-1 КУпАП.
Відповідно до витягу з містобудівного кадастру м. Запоріжжя станом на 21 лютого 2012 року червона лінія відносно домоволодіння АДРЕСА_1 розташовується по огорожі, по стіні будівлі та по куту будівлі.
Згідно з інформацією виконуючого обов`язки директора Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради від 16 лютого 2017 року № Т-0146 на звернення ОСОБА_1 від 27 грудня 2011 року з питань надання витягу по червоним лініям АДРЕСА_1 , надано витяг з містобудівного кадастру міста Запоріжжя від 20 січня 2012 року, який виконано на дійсній на той час топографічній основі М 1:20000. За повторним зверненням, ОСОБА_1 було надано витяг з містобудівного кадастру м. Запоріжжя по червоним лініям від 21 лютого 2012 року, який розроблено на оновленій топогеодезичній основі, згідно з якою фактичне положення забудови змінилось. Наданий ОСОБА_1 витяг від 21 лютого 2012 року було відкликано та надано відкоригований витяг по червоним лініям від 18 травня 2012 року, який є дійсним на теперішній час.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України  кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.
Згідно з частиною другою та пунктом «а» частини четвертої статті 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів, тощо).
Відповідно до частини другої статті 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Правом на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають органи державної влади, органи місцевого самоврядування і інспекції державного архітектурно-будівельного контролю.
У разі порушення прав інших осіб, право на звернення до суду мають такі особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376, стаття 391 цього Кодексу).
На обґрунтування позовних вимог про зобов`язання звільнити земельну ділянку та привести її у стан, що існував до порушення законодавства, Запорізька міська рада посилалась на те, що самочинне будівництво здійснено поза межами земельної ділянки, яка перебувала у користуванні ОСОБА_1 , на землях, що належать територіальній громаді та використовуються для суспільних потреб як провулок загального користування, що порушує права мешканців територіальної громади.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Системний аналіз положень статей 376 ЦК України, 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» дає підстави для висновку, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.
Відповідно до вимог статей 17, 18 Закону України «Про основи містобудування» містобудівна документація регулює планування, забудову та інше використання територій, є основою для вирішення питань раціонального використання територій, вирішення питань щодо розташування та проектування нового будівництва, здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об`єктів містобудування та упорядкування територій; вирішення питань вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи користування земель для містобудівних потреб.
Згідно з статтею 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» червоні лінії - визначені в містобудівній документації щодо пунктів геодезичної мережі межі існуючих та запроектованих вулиць, доріг, майданів, які розділяють території забудови та території іншого призначення.
Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.
За змістом статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільним зайняттям земельної ділянки є вчинення особою будь-якої дії, спрямованої на фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дії, які відповідно закону є правомірними.
За правилом статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.
При вирішенні питання про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки дослідженню підлягає, зокрема, наявність у особи права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування, вжиття нею заходів до оформлення права на земельну ділянку, тощо.
Визнаючи недоведеними обставини самовільного зайняття відповідачами спірної земельної ділянки, суд першої інстанції не перевірив правомірність користування ОСОБА_1 земельною ділянкою площею157 кв. м чи 169 кв. м відповідно до технічного паспорта домоволодіння, з огляду на доводи позивача про те, що органом місцевого самоврядування не приймалося рішення про передачу в користування відповідачів земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 157 кв. м чи площею 169 кв. м.
Разом з тим, наявними у справі письмовими доказами підтверджується, що розпорядженням Шевченківської районної адміністрації м.Запоріжжя від 25 червня 1996 року №1048 власнику житлового будинку АДРЕСА_1 , було надано право користування земельною ділянкою 137 кв.м (т.1, а.с.12).
Будь-якого іншого рішення про надання власнику житлового будинку АДРЕСА_1 після 1996 року органами місцевого самоврядування не приймалося. 
За даними обстеження земельної ділянки АДРЕСА_1 станом на 03.11.2011 ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» встановило, що загальна площа земельної ділянки №22 складає 169 кв.м, за будинком закріплена площа землекористування у розмірі 137 кв.м, самочинно зайнято землі 32 кв.м (т.1, а.с.33).
Факт самочинного користування відповідачами спірною земельною ділянкою підтверджується наявною у матеріалах справи постановою старшого державного інспектора з контролю за використанням та охороною земель Управління Держкомзему у м. Запоріжжя про накладення адміністративного стягнення від 13 січня 2012 року у справі№ 2-02/4, відповідно до якої ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене статтею 53-1 КУпАП - самовільне зайняття земельної ділянки по по АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 14 кв. м, з розташуванням на ній частини капітального гаражу за межами червоної лінії (т.1, а.с.14).
Доводи відповідачів про правомірність користування земельною ділянкою, площею 157 кв.м із посиланням на витяг із державного земельного кадастру від 06.02.2013 є неспроможними. 
За інформацією Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради (лист від 16.02.2017 №Т-0146) ОСОБА_1 надано витяг від 20.01.2012 по «червоним лініям», який виконано на дійсній на той час топографічній основі М 1:2000. Згідно з витягом частина гаражу та металевого паркану виходять за межі червоної лінії провулку. За повторним зверненням від 20.02.2012 ОСОБА_1 було надано витяг по «червоних лініях» від 21.02.2012, який було розроблено на оновленій топогеодезичній основі, згідно з якою фактичне положення забудови змінилося, а саме: гараж знаходиться в межах червоної лінії провулку, а металевий паркан – за межами червоної лінії. Пізніше з`ясувалося, що будівництво за старими межами земельної ділянки здійснено самовільно та без оформлення земельної ділянки у встановленому порядку, наданий ОСОБА_1 витяг від 21.02.2012 було відкликано, про що було повідомлено забудовника та управління з питань земельних відносин міської ради листом від 10.04.2012 №2335/в та надано відкоригований витяг по червоним лініям від 18.05.2012, який є дійсним. Згідно з чинним витягом частина гаражу та металевого паркану виходять за межі червоної лінії (т.1, а.с.85-87).
Вказані доводи міської ради відповідачами не спростовані, доказів правомірності користування спірною земельною ділянкою суду не надано.
Відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
Збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами 4 та 7 ст. 376 ЦК України: а) якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; б) якщо така забудова порушує права інших осіб; в) якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; г) особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення.
Вирішуючи питання про знесення нерухомого майна, суди в кожному випадку з`ясовують, яку частину земельної ділянки займає споруджена будівля, її розмір і конфігурацію, яка частина будівлі підлягає знесенню, чи не вплине знесення окремих конструктивних елементів будинку на його міцність і безпечність.
У постанові від 19 квітня 2017 року в справі № 6-129цс17 Верховний Суд України висловив правову позицію, відповідно до якої, вирішуючи питання про знесення нерухомого майна, суди в кожному випадку з`ясовують, яку частину земельної ділянки займає споруджена будівля, її розмір і конфігурацію, яка частина будівлі підлягає знесенню, чи не вплине знесення окремих конструктивних елементів будинку на його міцність і безпечність. За необхідності з`ясування питань, що виникають при розгляді справи і потребують спеціальних знань, суд має право призначити експертизу.
За клопотанням відповідачів ухвалою апеляційного суду від 08 вересня 2020 року та від 09 лютого 2021 року було призначено судову земельно-технічну експертизу, на вирішення якої були поставленні питання про те, яку частину земель загального користування, якою площею і в якій конфігурації займають металевий паркан та гараж.
Експертні дослідження не були проведені, оскільки відповідачі не здійснили оплату вартості експертного дослідження (т.2, а.с.111), на запит експерта сторонами не було надано запитуваних ним додаткових доказів. 
Запорізькою міською радою доведено, що майже весь гараж та паркан, який прилягає до гаражу, за адресою АДРЕСА_1 , виступають на червону лінію, розміщені на території провулку, що порушує права інших осіб – членів територіальної громади міста. Тобто, такий вид самочинного будівництва не може бути приведений до легітимного стану шляхом перебудови.
Отже гараж та паркан відповідачів в межах визначених координат підлягають знесенню.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 29.01.2020 у справі №822/2149/18. Верховний Суд зазначив що у випадках самочинного будівництва, зокрема, якщо нерухоме майно збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, стаття ЦК України визнає можливість знесення об`єкта самочинного будівництва в залежність від можливостей його перебудови.
Натомість правове значення має позиція власника (користувача) земельної ділянки, а також дотримання прав інших осіб. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
Поза увагою суду першої інстанцій залишився і наданий позивачем витяг з містобудівного кадастру м. Запоріжжя, згідно із яким значна частина спірного гаража та паркану знаходиться поза межами земельної ділянки по АДРЕСА_1 , за межами червоної лінії.
Спірний металевий паркан № 8 встановлений у 1998 році, а гараж літ. «И» у 2007 році, тобто до отримання відповідачами інформації по червоним лініям.
Земельна ділянка на час забудови зазначених об`єктів відносилась до землі територіальної громади, оскільки не була відведена для цієї мети ОСОБА_1 . 
Запорізька міська рада обґрунтовувала позовні вимоги необхідністю захисту права комунальної власності на земельну ділянку та порушенням суспільних інтересів мешканців територіальної громади, а не реалізацією повноважень щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, а тому суд першої інстанції необґрунтовано вказав на обов`язковість видачі особі, яка здійснила самочинне будівництво, припису про усунення порушень у сфері містобудівної діяльності, та безпідставно поклав на позивача обов`язок доказування можливості перебудови об`єкту нерухомості, а також надання доказів відмови відповідачів від здійснення такої перебудови, оскільки у зазначених правовідносинах сторони виступають як землекористувачі (власники) земельних ділянок і користуються рівними процесуальними правами, а отже обов`язок доказування і подання доказів за загальним правилом, визначеним частиною першою статті 81 ЦПК України щодо доведення обставин, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог або заперечень, покладається на обидві сторони. 
Наданий представником відповідачів суду апеляційної інстанції лист департаменту архітектури та містобудування від 25.01.2021 №01.03.01-07/3-0046 та абрис земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 у масштабі 1:500, не спростовує доводи позивача про самочинну забудову за межами червоної лінії.
На обґрунтування доцільності приєднання нових доказів представник відповідача зазначав, що система координат, в якій зареєстровані плани червоних ліній у містобудівному кадастрі, відмінні від офіційно визначеної державної системи координат УСК-2000, що на думку відповідачів, не є належним доказом по справі.
Проте, такі доводи представника відповідачів є неспроможними.
В статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення до них змін.
Статтею 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.
Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням громадських та приватних інтересів.
Відповідно до статті 19 Закону України ««Про регулювання містобудівної діяльності» детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території.
Детальний план території, зокрема визначає червоні лінії та лінії регулювання забудови.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» червоні лінії – визначені в містобудівній документації щодо пунктів геодезичної мережі межі існуючих та запроектованих вулиць, доріг, майданів, які розділяють території забудови та території іншого призначення.
Таким чином, червоні лінії є складовою містобудівної документації населеного пункту та визначають межі існуючих та запроектованих вулиць, доріг і відповідають генеральному плану населеного пункту.
Статтею 22 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що містобудівний кадастр – державна або комунальна система зберігання і використання геопросторових даних про територію, адміністративно-територіальні одиниці, екологічні, інженерно-геологічні умови, будівельну діяльність, інформаційних ресурсів будівельних норм і правил для задоволення інформаційних потреб у плануванні територій та будівництві, формування галузевої складової державних геоінформаційних ресурсів.
Містобудівний кадастр ведеться уповноваженими органами містобудування та архітектури, які можуть утворювати для цього служби містобудівного кадастру, та іншими суб`єктами, визначеними цим Законом.
Формування містобудівного кадастру здійснюється, зокрема з використанням цифрових масивів профільних геопросторових даних, які містяться у затвердженій містобудівній та проектній документації, матеріалах завершеного будівництва.
Дані містобудівного кадастру, необхідні для провадження містобудівної діяльності, проведення землевпорядних робіт, забезпечення роботи геоінформаційних систем, використовуються для задоволення інформаційних потреб державних органів, органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно з пунктами 5, 6 Положення про містобудівний кадастр, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.2011 № 559 (далі – Положення) містобудівний кадастр створюється як розподілена геоінформаційна система та ведеться з урахуванням даних державного земельного кадастру на державному рівні, на рівні Автономної Республіки Крим, обласному та районному рівнях, а також на рівні міст Києва і Севастополя та міст обласного (республіканського Автономної Республіки Крим) значення.
Геопросторові дані створюються в державній та місцевих системах координат у цифровій формі відповідно до єдиної системи класифікації та кодування об`єктів містобудування.
Відповідно до пункту 20 Положення у системі містобудівного кадастру створюється та обслуговується мережа геопорталів з сервісами інформаційних систем, зокрема з сервісами перетворення, що забезпечують перетворення координат геопросторових даних з однієї системи координат або картографічної проекції в іншу. 
Згідно з пунктом 30 Положення на міському рівні в сиг: містобудівного кадастру вводяться відомості, зокрема про червоні лінії та лінії регулювання забудови.
15.09.2004 Запорізькою міською радою прийнято рішення №4 «Про затвердження генерального плану розвитку міста Запоріжжя». Тобто, рішенням органу місцевого самоврядування затверджені відповідні текстові та графічні матеріали, що визначають принципові вирішення розвитку, планування забудови та іншого використання території м. Запоріжжя.
Червоні лінії є складовою містобудівної документації та є уточненням затвердженого Запорізькою міською радою генерального плану міста Запоріжжя.
Таким чином, вказана містобудівна документація була розроблена та затверджена з використанням системи координат СК-42.
Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.21 № 1259 «Деякі питання застосування геодезичної референтної системи координат» установлено, що виконання топографо-геодезичних картографічних робіт починаючи з 01.01.2007 здійснюватиметься із застосуванням Державної геодезичної референцної системи координат УСУ- 2000. 
Отже, використання система координат УСК-2000 здійснюється з 2007 року при виконанні топографо-геодезичних та картографічних робіт.
В пункті 3 Порядку використання Державної геодезичної референцної системи координат УСК-2000 при здійсненні робіт із землеустрої, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 02.12.2016 № 509 (далі - Порядок), встановлено, що картографічні матеріали та документація із землеустрою, які створені в системах координат СК-42, СК-63 та місцевих системах координат, утворених від них, переводяться в систему координат УСК-2000 або місцеву систему координат, однозначно зв`язану із системою координат УСК-2000.
Відповідно до пункту 1 Порядку цей Порядок визначає механізм використання Державної геодезичної референцної системи координат УСК- 2000 при здійсненні робіт із землеустрою та є обов`язковим для використана розробниками документації із землеустрою.
Згідно зі статтею 26 Закону України «Про землеустрій» розробників документації із землеустрою є: юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічні забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними і якість робіт із землеустрою; фізичні особи-підприємці, які володіють необхідним технічним технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою.
Таким чином, саме розробники документації із землеустрою за здійсненні робіт із землеустрою мають забезпечити конвертацію даних щодо земельної ділянки з місцевої системи координат, похідної від держава системи координат СК-42, у систему координат УСК-2000. 
З огляду на зазначене, інформація по червоним лініям земельної ділянки, яка заходиться біля будинку АДРЕСА_1 , що міститься в містобудівному кадастрі м. Запоріжжя, є належним доказом по справі, а доводи представника відповідачів є неспроможними.
Необґрунтованими є й посилання на те, що позивачем не зазначено яка саме частина гаража та паркану виходить за межі червоної лінії та відповідно має бути знесена, оскільки позивач просив знести спірні об`єкти майна по червоній лінії із зазначенням координат виступу паркану та гаражу за її межі.
Отже з урахуванням вищевикладеного та зважаючи на те, що під час ухвалення рішення по вказаній справі судом першої інстанції були допущені порушення норм матеріального та процесуального права, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інтонації, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відтак задовольняючи позовні вимоги Запорізької міської ради, судовий збір, який був сплачений позивачем за розгляд справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій підлягає стягненню з відповідачів по 2 400,00 грн. з кожного.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд – 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Запорізької міської ради задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2018 року у цій справі скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
Зобов`язати ОСОБА_1 (іпн: НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 (іпн: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (іпн: НОМЕР_3 ), звільнити земельну ділянку, площею 32 кв.м., що знаходиться біля АДРЕСА_1 з координатами: 
по червоній лінії №1(11 333,17)(19396,01); №2 (11 332,07)(19 395,36); №3 (11 339,17)(19388,39); №4 (11 336,83)(19 385,33); №5 (11 338,09)(19 383,19); №6 (11 335,99)(19 380,94); 
за межами червоної лінії - №9 (11 333,57) (19 396,62); №10 (11 335,48) (19 394,27); №11 (11 336,56) (19 394,13); №12 (11341,77) (19386,68); №13 (11 340,08) (19 384,60); №14 (11 342,31) (19382,94) №15(11 339,78) (19 379, 52), на якій розміщено гараж та металевий паркан, та привести земельну ділянку у стан, що існував до порушення законодавства шляхом знесення гаражу та металевого паркану.
Стягнути з ОСОБА_1 (іпн: НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 (іпн: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (іпн: НОМЕР_3 ), на користь Запорізької міської ради компенсацію зі сплати судового збору за розгляд даної справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанції в розмірі по 2 400,00 грн. (дві тисячі чотириста гривень 00 копійок) з кожного.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 
Повний текст постанови складено 02 липня 2021 року.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: С.В. Маловічко 

А.В. Дашковська