ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/546/21 Справа № 175/1338/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бровченко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Онушко Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 квітня 2021 року                                                                м. Дніпро
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Онушко Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01.07.2020 року у справі про адміністративне правопорушення щодо
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
якою його визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-
В С Т А Н О В И Л А :
Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік та стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 420 грн. 40 коп. на користь держави.
Не погоджуючись з вказаною постановою,  ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій просить вказану постанову скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
В своїй апеляційній скарзі зазначив, що Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області не було враховано, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 співробітниками поліції було зупинено без доказів необхідності такої зупинки, пояснення її причини та правомірності зупинки, не встановлено жодного свідка події, яка відбулась 09 квітня 2020 року в смт. Обухівка Дніпропетровської області на сільській дорозі, а письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не відповідають дійсності, оскільки останні не були присутні на місці зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 . 
Крім того, апелянт зазначив, що йому не було надано акт на обстеження на стан сп`яніння, в порушення розділу Х “Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції”, затвердженої Наказом МВС України №1376 від 06.11.2015 року.
Апелянт також наголосив, що судом першої інстанції не було враховано, що в період з 01 по 03 липня 2020 року законодавчо не було врегульовано питання про відповідальність водіїв за керування транспортним засобом у стані сп`яніння чи відмову від проходження огляду на стан сп`яніння. 
Також апелянт просив поновити йому строк на апеляційне оскарження, оскільки його не було повідомлено про час розгляду справи, постанова була ухвалена без його участі, а копію вказаної постанови він отримав тільки 25 лютого 2021 року, після того, як самостійно звернувся із відповідною заявою до суду першої інстанції.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій також зазначив, що вимоги, викладені в апеляційній скарзі, підтримає в повному обсязі та просить їх задовольнити.
Враховуючи те, що ОСОБА_1 копію постанови отримав тільки 25 лютого 2021 року, з метою дотримання принципу доступу до правосуддя, вважаю поважними причини пропуску апелянтом строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції та вважаю за необхідне поновити строк на оскарження постанови та розглянути подану апеляційну скаргу по суті.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 328346, 09.04.2020 року о 23 год. 45 хв., в с. Обухівка Дніпропетровської області, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Шевроле», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків відмовився. 
Відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, яку затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища. 
Згідно зі ст. 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. 
Як вбачається з матеріалів провадження, в порушення вказаних вимог закону до протоколу серії БД № 328346 від 09.04.2020 року не долучено відеозапис з нагрудної камери поліцейського, що позбавляє суд апеляційної інстанції дослідити події, викладені в зазначеному протоколі про адміністративне правопорушення.
Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 р. № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Відповідно до п.8 Розділу ІІ Інструкції, форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.
Аналіз вказаних норм закону свідчить про те, що оформлення працівниками поліції направлення на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоров`я у випадку відмови водія від проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння на місці зупинення транспортного засобу або незгоди з його результатами відповідно до встановленого порядку є обов`язковим. Якщо після оформлення направлення, водій транспортного засобу відмовляється від проведення медичного огляду і в закладі охорони здоров`я, поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Як вбачається з матеріалів провадження, до протоколу серії БД № 328346 від 09.04.2020 року не долучено будь-яких доказів направлення ОСОБА_1 на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоров`я.
Крім того, відповідно до вказаного протоколу у водія не вилучалось водійське посвідчення, що ставить під сумнів перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.
Як вбачається з постанови від 01.07.2020 року, суд першої інстанції розглянув протокол про адміністративне правопорушення без допиту свідків, чим порушив принцип безпосереднього отримання доказів судом, та порушив право на захист ОСОБА_1 .
Таким чином, порушення, допущенні поліцейським при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 , свідчать про недотримання порядку його проведення, а тому, на підставі ст. 266 КУпАП, вважаю за необхідне визнати результати такого огляду недійсними. 
Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. 
Як вбачається з матеріалів провадження, вказані матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів, які б поза розумним сумнівом вказували на винні дії ОСОБА_1 .
Враховуючи викладене, вважаю, що є підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування постанови суду першої інстанції, оскільки зібрані у даній справі докази не підтверджують існування обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, а тому справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01.07.2020 року.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01.07.2020 року — задовольнити частково.
Постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01.07.2020 року, якою ОСОБА_1  визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП  — скасувати.
Прийняти нову постанову, якою закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо  ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя:          Н.М. Онушко