Справа № 462/343/18                        Головуючий у 1 інстанції: Пилип"юк Г.М. 
Провадження № 22-ц/811/355/21                Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 травня 2021 року м.Львів
  Справа № 462/343/18
 Провадження № 22ц/811/355/21
Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,
суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,
секретар Сеньків Х.І.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення  Залізничного районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 15 жовтня 2020 року у складі судді  Пилип`юк Г.М., у справі за позовом   ОСОБА_2 до   ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, -         

встановив:
25 січня 2018 року позивач звернулася з цим позовом. В обґрунтування позову посилається на те, що між сторонами 3 липня 2014 року укладено договір позики на суму 4 400 Євро на 6 місяців. Зазначає, що факт укладення договору підтверджується розпискою, написаною власноручно відповідачем. Стверджує, що відповідач не повернула йому коштів в строк, який обумовлений в розписці. Просить позов задовольнити.
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 15 жовтня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 155 540 грн. боргу за договором позики, 3 % річних в розмірі 13 998 грн.Вирішено питання судових витрат.В решті позову відмовлено.
Рішення суду оскаржила відповідач. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального права. Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову в позові. Зазначає, що розписку про отримання коштів вона (відповідач) підписала, однак коштів від позивача не отримувала. Стверджує, що позивачем внесено до розписки зміни без відома і погодження із нею (відповідачем). Вказує, що первинно між сторонами було узгоджено про отримання позики в сумі 1 100 Євро, однак у копії розписки вказано 4 400 Євро. Зазначає, що свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в момент складання розписки не були присутні. 
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.
Встановлено, що між сторонами 3 липня 2014 року укладено договір позики на суму 4 400 Євро на 6 календарних місяців. Відповідач мала повернути борг 25 січня 2015 року за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується розпискою.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.
Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої. 
Згідно із ч. 2 ст. 640 ЦК України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. 
Згідно із ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором позики, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, яка підлягає до стягнення, а тому позивач як позикодавець вправі вимагати повернення заборгованості по договору позики. 
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є відповідальністю боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Судом першої інстанції вірно визначено, що 3% річних від простроченої суми 155 540 грн. за період з 25 січня 2015 року по 24 січня 2018 року складає 13 998,60 грн., які підлягають стягненню з відповідача в користь позивача відповідно до вимог статті 625 ЦК України.
З висновками суду, які відповідають встановленим обставинам справи, належить погодитися, оскільки судом правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення суду відсутні.
Керуючись: п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено і підписано 27 травня 2021 року.

Головуючий 
Судді