Справа № 305/2248/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       10 червня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого судді : Джуги С.Д.
суддів : Бисаги Т.Ю., Куштана Б.П.
за участю секретаря: Кекерчень М.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 16 грудня 2020 року у складі судді Ємчука В.Е., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування рухівської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, -
встановив :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вона ОСОБА_1 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 11.08.2007 року. Від цього шлюбу в них народилося троє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Рахівського районного суду від 26.02.2019 шлюб між ними розірвано. Діти залишилися проживати з нею, на її утриманні і вихованні. Відповідач, будучи батьком дітей не цікавиться ними, не спілкується з дітьми, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує їх. З відповідача стягуються аліменти на підставі виконавчого листа Рахівського районного суду від 26.09.2017 по справі №305/1003/17 та судового наказу, виданого Рахівським районним судом від 30.11.2017 по справі №305/1757/17. Однак, відповідач взагалі не сплачує аліменти своїм неповнолітнім дітям та допустив заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 51989,11 по ВП №55208299 та 19771 грн. по ВП №55328850, чим не виконує свої батьківські обов`язки по утриманню дітей. Крім того, відповідач веде асоціальний спосіб життя: зловживає наркотичними речовинами та алкоголем. У 2012-2014 роках відбував покарання у місцях позбавлення волі, тому не може бути прикладом для своїх дітей. 
За вказаних обставин, позивач просила позбавити відповідача ОСОБА_3 батьківських прав щодо дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 16 грудня 2020 року у задоволенні заявленого позову відмовлено. 
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлений позов, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не врахував обставини, які наведені в обґрунтування заявленого позову, не дав їм належної правової оцінки та безпідставно відмовив у заявленому позові.
Відзиву на апеляційну скаргу не подано.
Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.        
Ч.3 ст.12 ЦПК України покладає на кожну сторону обов`язок довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ч. 5 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відмовляючи в задоволені заявленого позову суд першої інстанції виходив з його недоведеності.
З таким висновком погоджується і апеляційний суд, виходячи з наступного.
Матеріалами справи встановлено, що батьками неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 26 лютого 2019 року, №305/1963/18 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано.
Як вбачається з довідок Діловецької сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області №54, №55, №56 від 12.02.2019 та №1604 від 17.10.2019, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 зареєстровані проживають разом із матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , за адресою АДРЕСА_1 .
Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання позивачки ОСОБА_1 , від 16 жовтня 2019 року слідує, що позивач проживає разом з дітьми у будинку батьків по АДРЕСА_1 . Батько дітей, ОСОБА_3 з дітьми не проживає, участі у вихованні дітей не бере. Діти батька взагалі не бачать, так як він до них не приходить, за дітей не дбає, нічим не допомагає;
З розрахунку заборгованості по сплаті аліментів слідує, що станом на 01.12.2019 року загальна заборгованість відповідача ОСОБА_3 по сплаті аліментів з примусового виконання виконавчого листа №305/1003/17 від 16.11.2017 року становить 51 989,11 грн. та по виконавчому листі №305/1757/17 від 30.11.2017 року у розмірі 19 771 грн.
Згідно інформаційної довідки Державної установи "Миколаївська виправна колонія" №2.9/1302 від 15.06.2020 року вбачається, що в даній установі дійсно відбував міру покарання засуджений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , за вироком від 29.03.2013 року Рахівського районного суду Закарпатської області за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ст.70, ст.71 КК України до 2 років позбавлення волі. Звільнений 23.04.2014 року на підставі ухвали Миколаївського районного суду Львівської області від 15.04.2014 року за ст.81 КК України, умовно-достроко невідбутий термін - 2 місяці 11 днів.
Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до роз`яснень викладених в п.15 Постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі по тексту Постанова Пленуму), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Згідно п.16 вказаної Постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Обґрунтовуючи заявлений позов позивач посилається на те, що після розірвання шлюбу відповідач нехтує своїми батьківськими обов`язками, не цікавиться розвитком дитини та її станом здоров`я, усі питання щодо виховання дітей вирішуються особисто нею, відповідач не забезпечує дітей матеріально, допустив значну заборгованість по сплаті аліментів, проявляє грубу неповагу до дітей. Крім того, позивачка зазначала, що внаслідок негативної, асоціальної поведінки відповідача, зокрема зловживання наркотичними речовинами та алкогольними напоями, вчинення злочинів, за які був засуджений, спілкування з ним може погіршити психо-емоційний стан дітей та бути поганим прикладом.
Однак, позивачем, всупереч приписів ст.ст.12, 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підставі яких можна дійти до безперечного висновку про те, що ОСОБА_3 злісно ухиляється від участі у вихованні дітей.
При цьому, сама по собі заборгованість відповідача зі сплати аліментів не є достатньою підставою для застосування такої крайньої міри, як позбавлення батьківський прав та не звільняє відповідача від обов`язку по сплаті аліментів.
Посилання позивача як на підставу позбавлення батьківських прав, кримінальну поведінку відповідача та відповідно поганий приклад для дітей не може бути взято до уваги, оскільки як встановлено вище, відповідач був засуджений до позбавлення волі та був звільнений з місця позбавлення волі 23.04.2014 року, після чого повернувся до сім`ї, де в період 2015 та 2017 років народилися двоє дітей: дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Аналогічні положення зазначено і в ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року наголошував на тому, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.  Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. 
З урахуванням усталеної практики Суду, стаття 8 включає імпліцитні процесуальні вимоги, потрібно визначити, чи було залучено заявника до процесу прийняття рішень у цілому в тій мірі, яка була достатньою для забезпечення необхідного захисту його інтересів, беручи до уваги конкретні фактичні обставини справи, а також важливість прийнятих рішень.
Відповідно до ч.ч.4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Згідно висновку органу опіки та піклування Рахівської РДА про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 відносно дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 вважав доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 .
Суд першої інстанції вірно зазначив, що висновок органу опіки та піклування є недостатньо вмотивованим, обставини встановлені поверхнево, обмежені встановленням місця проживання, реєстрації місця проживання та працевлаштування батька дітей, а тому суд не погоджується з вказаним висновком, оскільки, у ньому не наведено достатніх підстав та аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Самого ОСОБА_3 орган опіки та піклування не вислуховував, його особисту думку з приводу даного питання не запитував та не надавав їй оцінки.
Доводи апелянта, що судом першої інстанції не враховано обставини, які наведені в позовній заяві щодо невиконання відповідачем батьківських обов`язків та не приймання участі у вихованні дітей, не можуть бути взяті до уваги, оскільки матеріали справи не містять доказів, які б давали достатньо підстав для застосування такої крайньої міри, як позбавлення батьківських прав.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей.
Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційним судом не можуть бути взяті до уваги.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-
постановив :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 16 грудня 2020 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 22 червня 2021 року.
Головуючий: 
Судді: