ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
іменем України

17 травня 2021 року
м. Харків

справа № 613/842/20 
провадження № 22ц/818/2923/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,
суддів - Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

імена (найменування) сторін:
позивач - Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни - представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 16 лютого 2021 року в складі судді Уварової Ю.В., 

у с т а н о в и в:

В серпні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») в особі свого представника Гребенюка Олександра Сергійовича звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 27 квітня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір № SAMDN47000013398501 шляхом підписання заяви, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 1 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою 3% на місяць на залишок заборгованості.

Однак умови кредитного договору відповідачка не виконала, допустила заборгованість, яка станом на 20 травня 2020 року склала суму в загальному розмірі 23 607,80 грн (заборгованість за тілом кредиту - 19 997,32 грн (у тому числі за поточним тілом кредиту - 20,00 грн), заборгованість за простроченим тілом кредиту - 19 977,32 грн, 2 283,99 грн - заборгованість за простроченими відсотками, 1 326,49 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України).

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість в указаному розмірі, а також 2 102,00 грн судового збору. 

04 грудня 2020 року ОСОБА_1 подала відзив на позовну заяву, в якому просила залишити позовні вимоги без задоволення.

Відзив мотивовано тим, що після підписання заяви банк без узгодження з нею нараховував проценти за підвищеною процентною ставкою та переводив ці нарахування в тіло кредиту. Вона регулярно сплачувала кошти банку за користування кредитом, проте банк за рахунок цих коштів здійснював безпідставне нарахованих їй штрафів, відсотків та інших платежів, у зв`язку з чим тіло кредиту залишалось непогашеним.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 16 лютого 2021 року, уточненим ухвалою цього ж суду від 24 лютого 2021 року про виправлення описки, позов АТ «КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 27 квітня 20078 року № SAMDN47000013398501 в розмірі 19 997,32 грн та 1 780,00 грн судового збору.

Задовольняючи частково позов та стягуючи з відповідачки на користь позивача заборгованість за тілом кредиту, суд першої інстанції послався на правову позицію, що міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, відповідно до якої Тарифи банку, Умови та правила надання банківських послуг, які не підписувались при заповненні заяви-анкети позичальником, не можуть вважатись складовою частиною кредитного договору, а встановлені цими документами відсоткова ставка, пеня та штрафи не можуть бути застосовані при визначенні кредитної заборгованості. 

Відмовляючи в задоволенні позову в частині вирішення спору про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України, суд першої інстанції вказав, що три відсотки річних мають нараховуватись на суму основного боргу без урахування вже нарахованих процентів. Водночас, заявлені позивачем відсотки в розмірі 1 326,49 грн не відповідають пред`явленому в розрахунку розміру суми основного боргу.      

04 березня 2021 року Крилова Олена Леонідівна - представник АТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального, процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про стягнення заборгованості за відсотками та ухвалити в цій частині нову постанову про задоволення позову в повному обсязі. 

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не мав правових підстав для відмови в задоволенні позову в указаній частині, оскільки банк надав відповідачці кредит, а відповідачка його не повернула. Зазначає, що в заяві, яка була підписана ОСОБА_1 , зазначена базова відсоткова ставка в розмірі 3,0% на місяць, отже сторони при укладенні кредитного договору узгодили всі істотні умови кредитного договору.

Крім того, 01 листопада 2018 року банком внесено зміни до Умов та правил надання банківських послуг, згідно з якими в пункті 2.1.1.12.19 сторони дійшли згоди, що в разі неповернення клієнтом кредиту в строк, зазначений в пункті 2.1.1.12.4. цього договору, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до частини другої статті 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін, в розмірі подвійних процентів за користування кредитом, базовий розмір яких передбачений Тарифами. При цьому проценти за користування кредитом банком не нараховуються та не підлягають сплаті клієнтом. Банк має право при розрахунку заборгованості по кредиту застосовувати індекс інфляції у відповідному періоді. Зазначена редакція Умов та правил надання банківських послуг розміщена на офіційному сайті Приватбанку в розділі «Архів договорів».

ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції не оскаржила, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Рішення в частині стягнення тіла кредиту не оскаржується, тому в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки суду щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в частині вирішення спору про стягнення заборгованості за простроченими відсотками не відповідає.

Матеріали справи свідчать, що 27 квітня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір № SAMDN47000013398501 шляхом підписання заяви, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 1 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою 3% на місяць на залишок заборгованості.

Однак умови кредитного договору відповідачка не виконала, допустила заборгованість, яка станом на 20 травня 2020 року склала суму в загальному розмірі 23 607,80 грн (заборгованість за тілом кредиту - 19 997,32 грн (у тому числі за поточним тілом кредиту - 20,00 грн), заборгованість за простроченим тілом кредиту - 19 977,32 грн, 2 283,99 грн - заборгованість за простроченими відсотками, 1 326,49 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України), яку позивач просив стягнути на свою користь з відповідачки.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Термін дії картки № НОМЕР_1 - грудень 2008 року.

Картка декілька разів перевипускалась.

Строк дії останньої картки - № НОМЕР_2 - грудень 2021 року.

Початковий кредитний ліміт в подальшому змінювався (його було збільшено та зменшено), що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я ОСОБА_1 . Остання зміна кредитного ліміту відбулася 19 грудня 2019 року.

ОСОБА_1 користувалася кредитним коштами, що підтверджується випискою банку. Останній платіж на погашення заборгованості внесено 24 вересня 2019 року в сумі 600,00 грн.

Із письмових пояснень Полфьорової Яни Володимирівни - представника АТ КБ «ПриватБанк», наданих суду апеляційної інстанції, вбачається, що заборгованість за процентами за період з 01 серпня 2019 року (день виникнення прострочки) по 20 травня 2020 року (день звернення до суду з позовом) складає суму в розмірі 1 479,21 грн із розрахунку: 19 997,32 грн (тіло кредиту) х 0,1% (відсоткова ставка за день) : 100 х 294 дні = 5 879,21 грн - 4 400,00 грн (погашені відповідачкою відсотки), який відповідачкою не спростовано.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. 

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки строк кредитування не сплив, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що правові підстави для стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України, в розмірі 1 326,49 грн відсутні. 

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення спору про стягнення заборгованості за простроченими відсотками підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нової постанови про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» прострочених відсотків в розмірі 1 479,21 грн. 

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги про внесення 01 листопада 2018 року банком певних змін до Умов та правил надання банківських послуг, що є підставою для стягнення відсотків, нарахованих відповідно до вимог статті 625 ЦК України, не можуть бути прийняті до уваги з огляду на таке.

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», який міститься в матеріалах справи, не містить ані особистого підпису позичальника, ані дати їх складання. Позичальником, всупереч вимог закону не надано доказів ознайомлення позичальника саме з такою редакцією Умов та правил надання банківських послуг, а також відомостей щодо того, коли та на підставі яких документів (Рішення уповноваженого органу) банком затверджена саме така редакція Умов та правил надання банківських послуг.

Банком не наведено інших доказів існування погоджених сторонами будь-яких істотних умов договору, крім тих, що зазначені в Правилах і Умовах, Тарифах Банку, і з якими, як вважав би банк, позичальник був ознайомлений.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача в розділі «Архів договорів» неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-якій редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, встановлена до укладеного із відповідачем договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. 

Надані позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані, не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, у даному випадку - анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. 

Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5. цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладено в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року № 16цс15.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами пунктів «б», «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судові витрати, понесені позивачем, документально підтверджуються - за подачу позовної заяви в розмірі 2 102,00 грн; за подачу апеляційної скарги - в розмірі 3 153,00 грн (а. с. 1, 142).

Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір в загальному розмірі 2 189,58 грн із розрахунку: 3 610,48 грн (позовні вимоги про стягнення відсотків) : 1 479,21 грн (задоволені позовні вимоги) = 2,4; 2 102,00 грн : 2,4 = 875,83 грн; 3 153,00 грн : 2,4 = 1 313,75 грн (875,83 грн + 1 313,75 грн). 

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 1, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни - представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 16 лютого 2021 року скасувати в частині вирішення спору про стягнення заборгованості за простроченими відсотками та ухвалити в цій частині нову постанову.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул.. Грушевського, буд. № 1д, код ЄДРПОУ 14360570, рах. № НОМЕР_4 , МФО № 305299) заборгованість за кредитним договором від 27 квітня 2007 року № SAMDN47000013398501 року в розмірі 1 479,21 грн (одна тисяча чотириста сімдесят дев`ять грн 21 коп.) та 2 189,58 грн (дві тисячі сто вісімдесят дев`ять грн 58 коп.) судового збору.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 

Повне судове рішення складено 17 травня 2021 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді І.В.Бурлака

О.М.Хорошевський