ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року	Львів	Справа № 500/2997/20 пров. № А/857/8123/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                        Обрізко І.М., 
суддів                                                            Іщук Л.П.,  Сеника Р.П.,
за участю секретаря судового засідання          Лутчин А.М.,
           
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Управління Держпраці у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року, прийняте суддею Осташ А.В. о 15 годині 59 хвилин у місті Тернополі, повний текст складений 04.03.2021 року у справі за позовом приватного підприємства «Охорона-Захід-Центр» до Управління Держпраці у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

                                                      встановив:

ПП «Охорона-Захід-Центр» (надалі – позивач) звернулося з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Тернопільській області (надалі – відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ТР468/40/АВ/ТД-ФС від 10.04.2019 року, прийняту заступником начальника Управління Держпраці у Тернопільській області Ващуком Сергієм Ярославовичем.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року позов задоволено.
Задовольняючи позов, суд виходив з того, що ключовим правовим питанням у справі є застосування п. 6 Порядку № 509, а саме зміст обов`язку державного органу повідомляти особу, яка притягується до відповідальності, про час та місце розгляду справи, а також правові наслідки неповідомлення.
Штраф у розмірі 250380,00 грн, який було застосовано до позивача, є суттєвим. Особі, до якої застосовуються такі суттєві санкції відповідальності, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в засіданні, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо. Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 12.06.2019 року у справі №813/3415/18.
Суд зазначив, що висновки Верховного Суду у справі №820/6755/16, викладені у постанові від 13.06.2018 року, на які посилається відповідач, не можуть бути застосовані, оскільки у цій справі спірним було інше правове питання. 
Суд відхилив пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки такі не містять в собі ідентифікації особи за серією і номером паспорта або РНОКПП, що позбавляє суд процесуальної можливості чітко та однозначно ідентифікувати осіб, які складали пояснення з метою допиту їх в якості свідків.

Оскільки позивач наполягає на відсутності трудових відносин з фізичними особами, обов`язок доведення того, що кошти перераховувались фізичним особам саме позивачем, покладено на відповідача, проте відповідач такого обов`язку  не виконав.
Крім того, суд звернув увагу на те, що позивач про існування оскаржуваного рішення дізнався лише 13.04.2020 року, коли отримав постанову про відкриття виконавчого провадження, що підтверджено матеріалами справи.
Щодо тверджень відповідача про надіслання ним копії оскаржуваної постанови листом від 11.04.2019 року, то вони не відповідають дійсності. Крім цього, суд зазначив, що сама поштова квитанція не є належним доказом надіслання документів, а таким доказом може бути опис вкладення разом з розрахунковим документом, що узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 13.03.2018 року у справі №820/3003/17.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Управління Держпраці у Тернопільській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права. 

В обґрунтування апеляційної скарги звертає увагу на те, що проведеною перевіркою встановлено використання праці найманих працівників без укладення трудового договору.
Звертає увагу на те, що під час підготовки до проведення інспекційного відвідування інспектор праці може одержати інформацію та/або документи, що стосуються предмета інспекційного відвідування. Отже, такими документами можуть бути і пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про порушення щодо них норм законодавства про працю ПП «Охорона- Захід- Центр». Звертає увагу, що чинними нормативно – правовими актами не встановлено форми пояснення, а тому управління не вправі вимагати від осіб інші відомості, ніж ті, що передбачені Законом України «Про звернення громадян». На думку апелянта, суд мав можливість з власної ініціативи викликати в якості свідків ОСОБА_1 і ОСОБА_2 для з`ясування обставин справи. 
Зазначає, що копії інструкцій охоронника є належними доказами, оскільки погоджені директором ПП «Охорона- Захід- Центр» ОСОБА_3 з проставлянням підпису і печатки.
Крім того, в акті інспекційного відвідування директором ПП «Охорона – Захід – Центр» зазначено, що зауважень та заперечень до акта немає, з чого можна зробити, що останній погодився із результатами інспекційного відвідування (мається покликання на постанову Верховного Суду від 24.12.2019 року у справі №360/403/19).

Вважає, що достатнім підтвердженням належного повідомлення суб`єкта господарювання у цьому випадку може виступати відповідний документ, що підтверджує факт направлення повідомлення, у тому числі розрахунковий документ (касовий чек, розрахункова квитанція тощо). На думку апелянта, управління вжило усіх залежних від нього дій для належного інформування позивача про розгляд справи, зокрема, шляхом надіслання листа від 28.03.2019 року №1154/01-05-12.3/19 рекомендованою кореспонденцією.
Фактичне неотримання рекомендованих листів адресатом з причин, які не залежать від відправника, не може свідчити про протиправність оскаржуваного рішення.
Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст.229, ст.313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.
Судом встановлено, що в Управління Держпраці у Тернопільській області 25.02.2019 року звернулись із колективною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про те, що вони працювали охоронниками на ПП «Охорона-Захід-Центр», ОСОБА_1 працював без оформлення, а ОСОБА_2 був офіційно оформлений лише з 01.09.2018 року по 10.10.2018 року та отримували заробітну плату із затримкою більше місяця (аркуш справи 37).

На підставі наказу Управління Держпраці у Тернопільській області від 06.03.2019 року №237 (аркуш справи 38), направлення від 06.03.2019 року №ТР/468/40 (аркуш справи 39) проведено захід державного контролю (інспекційне відвідування) у діяльності ПП «Охорона-Захід-Центр».
Проведеною перевіркою встановлено порушення частини третьої статті 24 КЗпП та постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року № 413, а саме, використання праці найманих працівників без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та не повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, про що було складено акт інспекційного  відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю від 19.03.2019 року №ТР468/40/АВ (аркуш справи 40-43).
На підставі акта інспекційного відвідування від 19.03.2019 року №ТР468/40/АВ щодо виявлених порушень ПП «Охорона-Захід-Центр» заступником начальника Управління Держпраці у Тернопільській області Ващуком Сергієм Ярославовичем винесено постанову про накладення штрафу від 10.04.2019 року №ТР468/40/АВ/ТД-ФС, якою накладено на позивача штраф у розмірі 250 380,00 грн. за не усунення виявлених під час інспекційного відвідування порушень (аркуш справи 3-4).

Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 із наступними змінами та доповненнями (далі – Порядок № 509).
Пунктом 1 вказаного Порядку передбачено, що він визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною 2 статті 265 КЗпП та частинами 2-7 статті 53 Закону України «Про зайнятість населення». 
Згідно із пунктом 2 Порядку № 509 штрафи накладаються головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (пункт 3 Порядку № 509).
Пунктом 6 Порядку № 509 передбачено, що про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше, ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
Відповідно до приписів пункту 7 Порядку № 509 справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.
Відповідно до наведеного у «Словнику української мови” в 11-ти томах (1970-1980) тлумачення, слова «повідомляти», «повідомити» мають значення доводити до чийого-небудь відома, сповіщати.

Пунктом 6 Порядку № 509 передбачено п`ять способів письмового повідомлення про розгляд справи суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше, ніж за п`ять днів до дати розгляду:
1) рекомендованим листом;
2) телеграмою;
3) телефаксом;
4) телефонограмою;
5) шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

При цьому суд апеляційної інстанції акцентує увагу на тому, що у пункті 6 Порядку № 509 зазначено саме про повідомлення уповноваженими посадовими особами, а не про надіслання повідомлення суб`єктам господарювання та роботодавцям не пізніше, ніж за п`ять днів до дати розгляду їх справи.
На переконання апеляційного суду, оскільки всі зазначені способи повідомлення про розгляд справи суб`єктів господарювання є однаково можливими для застосування уповноваженими посадовими особами, тобто рівнозначними, то і їх використання повинно тягнути за собою однакові наслідки для адресатів. 
Відтак, очевидним є те, що використання будь-якого із зазначених способів повинно мати наслідком доведення до відома / сповіщення суб`єктів господарювання та роботодавців про те, що розгляд їх справи буде здійснюватися не раніше п`яти днів від дня отримання такої інформації. Передбачення у Порядку № 509 вказаного строку, на переконання апеляційного суду, обумовлена необхідністю надання суб`єктам господарювання та роботодавцям можливості належним чином підготуватися до захисту своїх прав та у разі необхідності скористатися правом на отримання професійної правничої допомоги.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що листом Управління Держпраці у Тернопільській області повідомляло позивача, що о 10.04.2019 о 10 год. буде проводитися розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю (аркуш справи 44).

Лист від 28.03.2019 року №1154/01-05-12.3/19 було направлено позивачу 28.03.2019 року засобами поштового зв`язку у рекомендованому листі, про що свідчить копія поштової квитанції (аркуш справи 44).
Згідно абзацу 27 пункту 2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270, документом, який підтверджує надання послуг поштового зв`язку, є розрахунковий документ встановленої відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).
Відповідно до пункту 61 Правил надання послуг поштового зв`язку у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.

Таким чином, належним доказом надіслання документів може бути опис вкладення разом з розрахунковим документом; щодо розрахункового документа, виданого поштовим відділенням, то він є лише доказом надання (оплати) послуг поштового зв`язку, проте він не дає можливості суду перевірити вміст поштового відправлення і не містить повної адреси одержувача.
Зазначене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 13.03.2018 року у справі №908/1879/17.
Крім цього, суд зазначає, що сама поштова квитанція не є належним доказом надіслання документів, а таким доказом може бути опис вкладення разом з розрахунковим документом.
Такий висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 13.03.2018 року у справі №820/3003/17.
Відповідно до п. 7 Порядку 509 справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду. Отже, саме на уповноважену посадову особу покладається обов`язок з`ясувати чи поінформовано особу. При цьому, саме лише надсилання повідомлення (без доказів його отримання) не свідчить про її поінформованість. У разі неналежного поінформування особи, яка притягується до відповідальності, уповноважена особа не може розпочинати розгляд справи.

З огляду на це, обов`язок уповноваженої посадової особи письмово повідомляти суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду справи про накладення штрафу вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за п`ять днів до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.
Таке тлумачення п. 6 Порядку № 509 відповідає завданням адміністративного судочинства та принципу верховенства права, оскільки має наслідком більш ефективний захист права та інтереси фізичних та юридичних осіб.
З`ясовуючи поінформованість особи про час та місце розгляду справи, суд також повинен зважати на поведінку особи, яка притягується до відповідальності. Ухилення від одержання повідомлення або інші недобросовісні дії, які свідчать про намагання уникнути участі в засіданні, не можуть бути підставою для скасування постанови.
Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи, яка її стосується. У разі одержання повідомлення до засідання, але у строк, що є меншим за п`ятиденний, особа повинна вживати розумних заходів для реалізації своїх прав на участь у засіданні.
Зазначене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 12.06.2019 року у справі №813/3415/18.

Відповідно до п. 5 Порядку № 509 у разі надходження від суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого порушено справу, обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду, строк розгляду справи може бути продовжений уповноваженою посадовою особою, але не більше ніж на 10 днів.
Якщо особа з`явилася на засідання, взяла у ньому участь і не клопотала про відкладення, то несвоєчасність отримання повідомлення (порушення п`ятиденного строку) не є підставою для визнання постанови протиправною.
Разом із тим, матеріли справи свідчать про те, що у заступника начальника ГУ Держпраці станом на 10.04.2019 року, тобто на час прийняття постанови № ТР468/40/АВ/ТД-ФС, були відсутні відомості про належне повідомлення ПП «Охорона-Захід-Центр»  у один із способів, що передбачений пунктом 6 Порядку № 509, оскільки саме лише скерування відповідного листа 28.03.2019 року  не може свідчити про доведення до відома позивача про розгляд його справи не пізніше ніж за п`ять днів до дати такого розгляду.  

Покликання апелянта на те, що фактичне неотримання рекомендованих листів адресатом з причин, які не залежать від відправника, не може свідчити про протиправність оскаржуваного рішення, не звільняє останнього від виконання обов`язку повідомити суб`єкта господарювання чи роботодавця про розгляд справи не пізніше ніж за п`ять днів до дати такого розгляду у один із способів, що передбачений пунктом 6 Порядку № 509. При цьому суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що обраний відповідачем спосіб повідомлення позивача не є єдино можливим, а його використання не виключає можливості паралельного використання будь-якого іншого із передбачених пунктом 6 Порядку № 509 з метою належного доведення до відома позивача інформації про розгляд його справи.

Відповідно до статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах    строку звернення до    адміністративного    суду,  встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до    адміністративного  суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Судом з матеріалів справи встановлено, що позивач про існування оскаржуваного рішення дізнався лише 13.04.2020 року коли отримав постанову про відкриття виконавчого провадження, що підтверджено матеріалами справи, відтак саме з цього часу слід обраховувати шестимісячний строк звернення до суду.
Щодо посилань ГУ Держпраці на судову практику Верховного Суду у справах №908/1879/17 від 04.03.2021 року, №360/403/19 від 24.12.2019 року, №813/3415/18 від 12.06.2019 року, №463/1221/17 від 11.12.2018 року та №820/1186/17 від 20.06.2018 року, апеляційний суд зазначає таке.

Частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Разом із тим, вказана правова норма зобов`язує суди враховувати висновки Верховного Суду щодо вибору і застосування норми права до спірних правовідносин, а не до оцінки фактичних обставин справи. 
Підсумовуючи наведене та не вдаючись у правову оцінку оскаржуваної постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ТР468/40/АВ/ТД-ФС від 10.04.2019 року  по суті, суд апеляційної інстанції вважає, що вона була прийнята відповідачем передчасно, із порушення встановленого порядку розгляду справи про накладення штрафу та права особи на участь у процесі прийняття рішення, а отже є протиправною і підлягає скасуванню, що не перешкоджає відповідачу повторно вирішити питання про притягнення ПП «Охорона-Захід-Центр» до відповідальності із дотриманням вимог Порядку № 509. 
Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-              
                                             
                                                         постановив:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Тернопільській області залишити без задоволення, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року у справі № 500/2997/20 -  без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Р. П. Сеник  	
Повне судове рішення складено 23.06.2021 року.