Ухвала
 
23 квітня 2021 року
місто Київ
 
справа № 757/38949/16
провадження № 61-4707ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,
відповідачі: ОСОБА_1 , державний реєстратор Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду міста Київ «Плесо» Рашков Андрій Георгійович,
треті особи: ОСОБА_2 , Реєстраційна служба Головного управління юстиції у місті Києві, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛЬКОР ІНВЕСТ»,
розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛЬКОР ІНВЕСТ»
на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 03 листопада 2020 року у складі судді Литвинової І. В. та постанову Київського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Іванової І. В., Сліпченка О. І., Сушко Л. П.,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») у серпні 2016 року звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідач ОСОБА_1 у грудні 2016 року звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про припинення іпотеки та вилучення із Державного реєстру іпотек запису про іпотеку нерухомого майна.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 20 січня 2020 року до спільного розгляду у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк», треті особи: ОСОБА_2 , реєстраційна служба Головного управління юстиції у місті Києві, про припинення іпотеки та вилучення із державного реєстру іпотек запису про іпотеку нерухомого майна, об`єднано позов ОСОБА_1 до державного реєстратора Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) з охорони, утримання та експлуатації земель водного фонду міста Київ «Плесо» Рашкова А. Г. (далі - державний реєстратор Рашков А. Г.), третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛЬКОР ІНВЕСТ» (далі - ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ»), про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, скасування запису про реєстрацію права власності.
Стислий виклад змісту рішення суду апеляційної інстанції
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 03 листопада 2020 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без розгляду.
Суд першої інстанції зробив висновок, що обставини і результат розгляду позову, у якому надається оцінка законності рішенню та діям державного реєстратора, якими змінено власника іпотечного майна з ПАТ «Укрсоцбанк» на ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ», мають преюдиційне значення для позову про звернення стягнення на предмет іпотеки і унеможливлює заміну банку на зазначене товариство у порядку статті 55 ЦПК України.
Постановою Київського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 03 листопада 2020 року скасовано, справу направлено для подовження розгляду до суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що вичерпний перелік підстав для залишення позову без розгляду визначено статтею 257 ЦПК України, яку суд першої інстанції не застосував, помилково залишив позов без розгляду з підстав, які не визначенні положеннями процесуального закону.
ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Короткий зміст вимог касаційної скарги
ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ» 18 березня 2021 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 03 листопада 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року в частині підстав залишення позову без розгляду та розподілу судових витрат, не передаючи справу на новий розгляд.
Ухвалою Верховного Суду від 25 березня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику строк для виконання її вимог.
Від заявника у квітні 2021 року надійшли документи на усунення недоліків касаційної скарги, подано докази на підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження рішення суду апеляційної інстанції.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга обґрунтовувалася тим, що суд першої інстанції не розглянув заяву про заміну сторони її правонаступником, не перевірив факт передачі правомочностей кредитора позивачем заявнику ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ», відповідно не з`ясовано, чи не обмежений дійсний позивач у можливості вчинення такої процесуальної дії як залишення позову без розгляду. Також суд першої інстанції невірно зазначив обставини справи щодо підстав залишення позову без розгляду. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, всупереч пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України не здійснив розподіл судових витрат, а саме, задовольняючи апеляційну скаргу ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ» та скасовуючи рішення суду першої інстанції не стягнув судовий збір на користь заявника.
ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Норми права, застосовані судом
Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвалу суду першої інстанції про залишення позов без розгляду після її перегляду в апеляційному порядку.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
За правилом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Зі змісту оскаржуваних судових рішень Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.
Такий висновок суд зробив з огляду на таке.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін 
(частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій
ПАТ «Укрсоцбанк» у серпні 2016 року звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 08 грудня 2019 року № 192014967, 29 травня 2019 року державним реєстратором Рашковим А. Г. здійснено реєстрацію права власності нежитлового приміщення № 64, площею 66, 6 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ».
Суд першої інстанції встановив, що предметом спору за об`єднаним позовом ОСОБА_1 є законність рішення державного реєстратора Рашкова А. Г. про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень за ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ» та його скасування, тобто правомірність переходу речових прав на іпотечне майно, на яке ПАТ «Укрсоцбанк» просив звернути стягнення у позові, поданому у серпні 2016 року.
Залишаючи без розгляду позов ПАТ «Укрсоцбанк», суд першої інстанції зробив висновок, що під час розгляду справи надається оцінка законності рішенню та діям державного реєстратора Рашкова А. Г., якими змінено власника іпотечного майна з ПАТ «Укрсоцбанк» на ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ», тому такі обставини і результат розгляду мають преюдиційне значення для позову про звернення стягнення на предмет іпотеки і унеможливлює заміну ПАТ «Укрсоцбанк» на ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ» у порядку статті 55 ЦПК України.
Зазначене за висновком Печерського районного суду міста Києва є підставою для залишення позову ПАТ «Укрсоцбанк» без розгляду.
Оцінка доводів касаційної скарги
Відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.
Окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо залишення позову без розгляду (пункт 16 частини першої статті 353 ЦПК України).
ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ», не погоджуючись із ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 03 листопада 2020 року, скористалося своїм правом на апеляційне оскарження зазначеного рішення.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ» посилалося на те, що суд першої інстанції не розглянув заяву про заміну сторони та не перевірив факту передачі повноважень кредитора позивачем на користь ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ», не з`ясував, чи не обмежений позивач ПАТ «Укрсоцбанк» у можливості вчинення такої процесуальної дії, як залишення позову без розгляду. На переконання заявника, ПАТ «Укрсоцбанк» у зобов`язанні втратив свої права та обов`язки, тому такі права та процесуальні дії будуть та є обов`язковими для нового кредитора ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ», який самостійно повинен висловити свою позицію стосовно спору про звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, і стосовно залишення позову без розгляду.
Суд апеляційної інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги та оцінивши підстави залишення Печерським районним судом міста Києва позову ПАТ «Укрсоцбанк» без розгляду, зробив обґрунтований висновок, що положення статті 257 ЦПК України не передбачають такої підстави, як унеможливлення заміни позивача на нового кредитора у порядку, визначеному статтею 55 ЦПК України.
Київський апеляційний суд, скасовуючи ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 03 листопада 2020 року, дійшов висновку, що правила про залишення позову без розгляду містяться у статті 257 ЦПК України, проте суд першої інстанції під час залишення позову ПАТ «Укрсоцбанк» зазначеними нормами права не керувався, підстави залишення позову без розгляду, визначені згаданими правилами, районний суд не зазначив, що і стало підставою скасування такого судового рішення.
Отже, Верховний Суд визнає обґрунтованим висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для скасування ухвали Печерського районного суду міста Києва від 03 листопада 2020 року, яка постановлена із порушенням норм процесуального права.
Доводи та вимоги касаційної скарги про скасування ухвали суду першої інстанції в частині підстав залишення позову ПАТ «Укрсоцбанк» без розгляду не має правового значення, оскільки такі доводи були предметом оцінки судом апеляційної інстанції, за наслідками перевірки яких оскаржуване судове рішення скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Оцінка доводів щодо вирішення судом апеляційної інстанції питання розподілу судових витрат за наслідками перегляду рішення суду першої інстанції
У касаційній скарзі заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції всупереч пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України не здійснив розподіл судових витрат за наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції.
За правилами підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Таким чином, встановлено дискреційне повноваження суду зазначити в резолютивній частині судового рішення про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, розподіл судового збору у справі, в тому числі сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги, здійснює той суд, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи.
Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18).
У справі, що переглядається, апеляційну скаргу ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ» задоволено, справу передано для продовження розгляду до суду першої інстанції. Тобто остаточне рішення по суті спору апеляційним судом не було постановлено.
За наведених обставин, оскільки постанова суду апеляційної інстанції про направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду не є остаточним вирішенням спору, розподіл судових витрат, понесених учасниками справи, здійснюватиметься судом, який ухвалить рішення за результатами розгляду справи по суті.
Отже, Верховним Судом не встановлено порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права в контексті застосування положень 
пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України.
Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду справи мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (§ 42 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Пономарьов проти України» № 3236/03).
Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
ЄСПЛ зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомес де ла Торре проти Іспанії»).
Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наведені в скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення, а зводяться до переоцінки доказів, що заборонено частиною першою статті 400 ЦПК України, та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Керуючись пунктом 2 частини першої, частиною другою статті 389, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛЬКОР ІНВЕСТ» на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 03 листопада 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи: ОСОБА_2 , Реєстраційна служба Головного управління юстиції у місті Києві, про припинення іпотеки та вилучення із Державного реєстру іпотек запису про іпотеку нерухомого майна, за об`єднаним позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду міста Київ «Плесо» Рашкова Андрія Георгійовича, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛЬКОР ІНВЕСТ», про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                             С. О. Погрібний

                                                                                                            І. Ю. Гулейков

                                                                                                            В. В. Яремко