22-ц/804/1444/21 
                                                                                263/8589/20 
                                               
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М             У К Р А Ї Н И

15 червня 2021 року                                                                                                       місто Маріуполь

   справа № 263/8589/20
   провадження № 22-ц/804/1444/21   
      
                  Донецький апеляційний суд у складі: 
  
                           судді-доповідача                                      Пономарьової О.М.,
                           суддів                                                        Зайцевої С.А., Мальцевої Є.Є., 
                           секретар судового засідання                  Лазаренко Д.Т.,

сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Комунальне комерційне підприємство Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа»

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області у складі судді Музики О.М. від 26 березня 2021 року, 

в с т а н о в и в:

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
В липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» (далі ККП ММР «Маріупольтепломережа»), в якому просив суд зобов`язати відповідача скасувати необґрунтовано нараховану заборгованість у розмірі 6 768 грн 93 коп. за 193,681 куб. м гарячого водопостачання; стягнути з відповідача на його користь 2 138 грн 54 коп., отриманих відповідачем від третьої особи за рахунок пільгової монетизації без достатніх правових підстав, та зобов`язати відповідача перерахувати їх на рахунок позивача в АТ «Ощадбанк»; стягнути з ККП ММР «Маріупольтепломережа» на відшкодування моральної шкоди 5 000 грн. 
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 з 20 грудня 2006 року відповідно до ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має статус особи з інвалідністю ІІ групи, внаслідок війни. 
Відповідно до ст. 13 цього Закону позивачу надано 100% знижку зі сплати за користування послугами, у тому числі за послугою гарячого водопостачання, у межах середніх норм споживання. За адресою: АДРЕСА_1 з 06 грудня 1996 року зареєстровані та проживали: позивач, його дружина ОСОБА_2 до 23 вересня 2009 року та його доньки – ОСОБА_3 до 05 липня 2011 року, ОСОБА_4 до 27 серпня 2014 року.
Після отримання позивачем статусу особи з інвалідністю ІІ групи 25 грудня 2006 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання йому пільг, кількість пільговиків відображено у квитанції відповідача за особовим рахунком № НОМЕР_1 за січень 2007 року у кількості 4 осіб. 
Відповідно до повідомлення ККП ММР «Маріупольтепломережа» на адресу позивача та згідно з відповіддю третьої особи, за рішенням Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 19 квітня 2000 року № 130 у період з 2007 року до 30 червня 2015 року середня норма споживання для користування послугами постачання гарячої води для житлових будинків складала 3,51 куб. м на одну особу на місяць. 
Відповідно до пп. 3 п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» середня норма споживання для користування послугами з постачання гарячої води на теперішній час складає 1,6 куб. м на одну особу на місяць. 
У серпні 2006 року позивачем встановлений лічильник використання гарячої води, а відповідачем зафіксовані покази 00377,000 куб. м використаної гарячої води. 
У січня 2007 року позивачем передані, а відповідачем зафіксовані показання лічильника 000389,000 куб. м використаної гарячої води, надалі у березні 2007 року позивачем передані, а відповідачем зафіксовані показання лічильника 00399,000 куб. м використаної гарячої води. 28 серпня 2015 року відповідачем здійснене контрольне зняття показів лічильника гарячої води та відповідно до акту контрольного зняття показів лічильника гарячої води станом на 28 серпня 2015 року покази склали 00592,681 куб. м, пломби лічильника не були порушені, а в квартирі також встановлений водонагрівач. 
У жовтні 2015 року позивач отримав від ККП ММР «Маріупольтепломережа» квитанцію за вересень 2015 року, в якій указані покази лічильника 00592,681 куб. м, а також вказано про те, що заборгованість за послуги з надання гарячої води за цими показами відсутня.
Додаткові контрольні зняття відповідачем показів лічильника гарячої води станом на 04 квітня 2017 року були незмінні, а також вони не змінні по день зняття лічильника гарячого водопостачання 30 квітня 2020 року.
У період дії пільги з січня 2007 року до вересня 2015 року та по теперішній час позивачем та його родиною використано 203,681 куб. м гарячої води.
Ігноруючи право позивача на пільги та право на користування пільгою членами його родини, протягом 2007 – 2019 років відповідач незаконно, безпідставно та свавільно нараховував ОСОБА_1 відмінну суму боргу для сплати за послугу гарячого водопостачання, при цьому розмір постійно змінювався.
З жовтня 2015 року по теперішній час ніяких юридичних претензій або судових позовів відповідач до позивача не пред`являв. 
З жовтня 2019 року до травня 2020 року шляхом безготівкової монетизації пільг третя особа через державний банк – АТ «Ощадбанк» з державного бюджету сплатила на користь відповідача грошові кошти за постачання до адреси позивача гарячої води на суму 2 138 грн 54 коп. 
У лютому 2020 року ОСОБА_1 подано заяву до третьої особи про надання пільгової монетизації у готівковій формі, однак нібито «з технічних причин» третя особа до травня 2020 року включно продовжила відрахування на користь відповідача державних коштів у рахунок безпідставно сформованого відповідачем боргу. 
Відповідач рахує заборгованість у розмірі 6 768 грн 93 коп. за нібито використання позивачем гарячої води у серпні 2015 року і тільки за цей період один місяць у розмірі 193,681 куб. м, в рахунок погашення якої третя особа перерахувала відповідачу держані кошти у сумі 2 138 грн 54 коп. і позивач вважає ці дії незаконними. 
При цьому вказані перерахування третьою особою державних коштів відбулися за рахунок невиплат пільгових коштів монетизації до інших постачальників комунальних послуг щодо адреси позивача і його борг перед іншими постачальниками комунальних послуг суттєво зріс та досі залишається. 
ОСОБА_1 вважає, що у нього відсутня заборгованість перед ККП ММР «Маріупольтепломережа» та розрахунок заборгованості за постачання гарячої води є незаконним та безпідставним, оскільки пільга, крім позивача, розповсюджувалася на членів його сім`ї у складі 3-х осіб, які разом з ним проживали у квартирі АДРЕСА_2 на дату зняття контрольних показань – 28 серпня 2015 року і надалі пільгою користується лише позивач, інших користувачів гарячої води з січня 2007 року по теперішній час або поломок арматури/труб не було.
Позивач вважає неможливим використання 193,681 куб. м одноособово у серпні 2015 року, тому вважає, що були відсутні законні підстави для формулювання боргу, оскільки з березня 2007 року по 28 серпня 2015 року пільги позивача склали б 435,2 куб. м, що остаточно поглинає та перевищує нараховані йому зайві 193,681 куб. м гарячої води. 
Крім того відповідач нарахував суму боргу за тарифом, який діяв станом на серпень 2015 року, що також є неправильним. Такими діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, пов`язаних з негативними емоціями та переживаннями, та яку він оцінює у 5 000 грн. 
Посилаючись на указані обставини та положення ст. 7, 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», п. 3.3 постанови Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 40 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального господарства», ст. 23, 1167 ЦК України, позивач просив позовні вимоги задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ККП ММР «Маріупольтепломережа», третя особа – Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради, про скасування заборгованості, стягнення коштів пільгової монетизації, відшкодування моральної шкоди відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано будь-яких доказів оплати за житлово-комунальні послуги (розрахункові книжки, платіжні квитанції тощо) у період, за який проведено розрахунок заборгованості, як і не вказано причини виникнення різниці споживання гарячим водопостачанням на 193,681 куб. м, а також не представлено жодного доказу, який би свідчив, що розмір погоджених позивачем показів з лічильника входить до соціальних нормативів і позивач не вийшов за їх межі, а відповідач безпідставно нарахував поза межами визначених законом пільг.
Позивач не надав будь-яких квитанцій, з яких би вбачалося, які суми сплачені ним за житлово-комунальні послуги, зокрема гаряче водопостачання, не навів обгрунтваних доводів, що використані ним кубометри гарячого водопостачання підпадають під 100% знижку, тобто відносяться до норм споживання, не вказав період безпідставного нарахування, отже надані відповідачем послуги з постачання гарячої води споживались позивачем поза межами норм споживання, що свідчить про правомірність нарахувань.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
22 квітня 2021 року позивач ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не з`ясовано у повному обсязі механізм правових взаємовідносин (передача, фіксація та коригування показів лічильників, строки дії, суми переплати або заборгованості та інше) між сторонами у справи у період з січня 2007 року по вересень 2015 року, у тому числі, відсутність договору про надання послуг та кількість власників житла.
Судом першої інстанції не з`ясовані та недоведені обставини, мета, підстави та порядок надання та отримання грошової монетизації пільг на оплату житлово-комунальних послуг, виплат розрахованих сум пільг у грошовій безготівковій формі, у тому числі, в умовах визначення позовної давності.
Судом не з`ясовано, а відповідачем не надано роз`яснень щодо механізму отримання державних коштів на рахунок відповідача сум грошової безготівкової монетизації пільги позивача за послугу «за гаряче водопостачання» за нібито борг перед відповідачем за серпень 2015 року без судового рішення або наказу. Оскільки судових претензій від відповідача до позивача з серпня 2015 року по теперішній час не було. 
Суд першої інстанції безпідставно не вбачив завдану позивачу моральну шкоду, яка полягає у тривалих душевних стражданнях, пов`язаних з негативними емоціями та переживаннями, джерелом яких є протиправні та свавільні дії відповідача.

Доводи інших учасників справи
25 травня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив ККП ММР «Маріупольтепломережа» на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому відповідач зазначив, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки судом першої інстанції під час ухвалення рішення у справі дотримано норм матеріального та процесуального права, з`ясовані всі обставини, що мають значення у справі.

Рух справи у суді апеляційної інстанції
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 квітня 2021 року визначений склад суду: Пономарьова О.М. (суддя-доповідач), Мальцева Є.Є., Лопатіна М.Ю.
Ухвалою апеляційного суду від 05 травня 2021 року у справі відкрито апеляційне провадження.
Ухвалою апеляційного суду від 17 травня 2021 року у справі закінчено проведення підготовчих дій та призначено справу до розгляду.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 червня 2021 року визначений склад суду: Пономарьова О.М. (суддя-доповідач), ОСОБА_6 , Зайцева С.А.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
Відповідно до посвідчення Управління служби безпеки України серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – інвалідів війни.
Згідно із заявою ОСОБА_1 від 25 грудня 2006 року директору Державного комунального підприємства «Маріупольтепломережа» позивач просив забезпечити йому та членам його родини (всього 4 особи), які проживають разом з ним, пільгу – 100% зниження плати за користування опаленням і гарячим водопостачанням з 20 грудня 2006 року. 
УПСЗН 09 листопада 2015 року повідомило ОСОБА_1 про те, що з 01 січня 2016 року згідно з рішенням Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 19 квітня 2000 року № 130 норми споживання гарячої води для житлових будинків з ванними, довжиною від 1 500 до   1 700 мм, обладнаними душем, встановлені у розмірі 3,51 куб. м на особу. Зазначена норма з 01 січня 2006 року по 30 вересня 2015 року була незмінною. З 01 жовтня 2014 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» норма споживання гарячої води змінена на 1,6 куб. м на одну особу на місяць. 
ККП ММР «Маріупольтепломережа» 09 листопада 2015 року повідомило ОСОБА_1 про те, що внаслідок донарухвання за вересень 2015 року за постачання гарячої води від показів 399 куб. м до 592,681 куб. м на його особовому рахунку виникла заборгованість, яка відповідно до комп`ютерної бази даних станом на 01 листопада 2015 року складає 6 875 грн 23 коп., яку необхідно негайно погасити. 
Позивачем долучені квитанції ККП ММР «Маріупольтепломережа»: за вересень 2015 року, в якій наявна відмітка, що у березні 2015 року поступила оплата на загальну суму 680 грн, останні зафіксовані покази лічильника гарячої води 592,681 куб. м; за жовтень 2017 року, в якій наявна відмітка, що борг за послугами становить 4 982 грн 79 коп.; за листопад 2019 року, в якій наявна відмітка, що в червні 2019 року поступила оплата на загальну суму 117 грн, останні зафіксовані покази лічильника гарячої води 592,681 куб. м, заборгованість за послугами становить 6 664 грн 96 коп. 
Позивачем долучені листи про досудове повідомлення від 02 липня 2016 року, від 20 вересня 2019 року про необхідність сплати боргу у розмірі 3 056 грн 92 коп. та фотокопії заяв про видачу судового наказу. 
Згідно з актом контрольного зняття показів лічильника гарячої води від 28 серпня 2015 року за адресою: АДРЕСА_1 , покази лічильника станом на 28 серпня 2015 року становлять 00592,681 куб. м. Акт підписаний уповноваженим представником відповідача та ОСОБА_1 . 
Аналогічні за змістом та показами акти підписані сторонами 04 квітня 2017 року, 30 квітня 2020 року, відповідно до яких покази лічильника не змінилися. 
24 лютого 2020 року ОСОБА_1 складено заяву до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про здійснення виплат розрахованої для нього суми пільги у грошовій готівковій формі. 
25 лютого 2020 року Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради повідомив ОСОБА_1 , що пільги на опалювальний період 2019-2020 років нараховані йому у грошовій безготівковій формі через АТ «Ощадбанк» та за послугою «централізоване постачання гарячої води» Департаментом проведено нарахування за листопад 2019 року – 155 грн 74 коп.; за грудень 2019 року – 155 грн 74 коп., за січень 2020 року – 155 грн 74 коп. 
ОСОБА_1 в електронній формі подано заяву до Міністерства соціальної політики про нецільове використання пільгових коштів Департаментом соціального захисту населення. 
05 травня 2020 року Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради повідомив ОСОБА_1 про нарахування йому пільг у готівковій формі на рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк». Сума пільги, яку Департаментом нараховано позивачу, виходячи з розміру знижки 100% на одну особу і державних соціальних нормативів у сфері житлово-комунального обслуговування, у березні 2020 року складає 1 363 грн 82 коп. та у квітні 2020 року складає 913 грн. Але, враховуючи, що новий механізм розрахунку пільг було запроваджено вперше, через неточності в даних з технічних причин відбулося нарахування позивачу суми пільги за березень 2020 року та квітень 2020 року у безготівковій формі та інформація відображена у відомостях АТ «Ощадбанк». 
Міністерство соціальної політики розглянуло електронне звернення ОСОБА_1 від 21 квітня 2020 року та 10 червня 2020 року повідомило позивача, що нарахування пільги за користування послугами гарячого водопостачання проводилося Департаментом відповідно до даних, наданих підприємством – надавачем послуги ККП ММР «Маріупольтепломережа». Інформації про вімову ОСОБА_1 від послуги «постачання теплової енергії» від вказаного підприємства Департаменту не надходило. 
На запит ОСОБА_1 від 15 травня 2020 року Департамент соціального захисту населення 27 травня 2020 року повідомив про нарахування позивачу пільг на житлово-комунальні послуги з жовтня 2019 року по квітень 2020 року. 
На запит ОСОБА_1 від 15 травня 2020 року ККП ММР «Маріупольтепломережа» повідомило, що у серпні 2015 року контролером абонентської дільниці проведено контрольне зняття показань лічильника гарячої води. Акт контрольного зняття складено та підписано контролером теплового господарства та ОСОБА_1 , яким зафіксовано показання 592,681 куб. м від попередніх нарахованих показань 399 куб. м, різниця склала 193,681 куб. м. Сума нарахувань: 193,681 куб. м – 1,6 куб. м ? 35,24 грн = 6 768 грн 93 коп. Додатково повідомлено, що з листопада 2019 року по травень 2020 року на особовий рахунок ОСОБА_1 для погашення заборгованості за гаряче водопостачання надійшли кошти по монетизації пільг на загальну суму 2 138 грн 54 коп., у зв`язку з чим здійснено коригування за його особовим рахунком та борг становить 4 526 грн 42 коп., для повернення яких відсутні підстави.

Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, пояснення представника відповідача ОСОБА_7 , який вважав рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що виконавцем є суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Споживач – фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.
Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення, житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території; 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Відповідно до ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, суб`єктами цього Закону, є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд.
Частиною 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Згідно з частиною 1 статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, плата за послуги нараховується щомісячно.
Пунктом 13 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що індивідуальний споживач – це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Пунктами 2, 5 частини другої статті 7 вказаного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Тому споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг між позивачем та відповідем не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Відповідно до статті 67, частини першої статті 68, статті 162 ЖК Української РСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач (власник) зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належать громадянинові на праві приватної власності встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначається угодою сторін. 
Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі – Правила № 630) передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.
Судом встановлено, що позивач відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має 100% знижку плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання. 
Борг, який просить скасувати позивач, виник у серпні 2015 року, внаслідок проведення контрольного зняття показників лічильника гарячого водопостачання, різниця якого становить 193,681 куб. м. 
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування», в редакції станом на 28 серпня 2015 року, установлені такі соціальні нормативи користування житлово-комунальними послугами, щодо оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії для користування послугами з централізованого постачання гарячої води - 1,6 куб. метра на одну особу на місяць. Таким чином, норми споживання позивача станом на серпень 2015 року, які підпадають під 100% знижку, становлять 1,6 куб. м. 
Позивач просить скасувати заборгованість за житлово-комунальні послуги, зокрема постачання гарячої води, вказуючи, що він не згоден з розміром заборгованості, оскільки відповідачем проігноровано його право на пільгу.
При цьому будь-яких доказів оплати за житлово-комунальні послуги (розрахункові книжки, платіжні квитанції тощо) у період, за який проведено розрахунок заборгованості, позивач не надав, як і не вказав причини виникнення різниці споживання гарячого водопостачання на 193,681 куб. м, а також не представив жодного доказу, який би свідчив, що розмір погоджених ним показів з лічильника входить до соціальних нормативів і позивач не вийшов за їх межі, а відповідач безпідставно нарахував можа межами визначених законом пільг.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Проте позивач не надав квитанцій, з яких би вбачалося, які суми сплачені ним за житлово-комунальні послуги, зокрема гаряче водопостачання, не навів обгрунтвоаних доводів, що використані ним кубометри гарячого водопостачання підпадають під 100% знижку, тобто відносяться до норм споживання, не зазначив період безпідставного нарахування.
До матерілаів справи відповідачем долучена розшифровка особового рахунку № НОМЕР_1 по квартирі ОСОБА_1 , з якої вбачається виникнення боргу у серпні 2015 року у розмірі 6 768 грн 93 коп., який є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідача і позивачем виникнення цієї заборгованості не спростовано. 
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про скасування заборгованості за житлово-комунальні послуги, оскільки надані відповідачем послуги з постачання гарячої води споживались позивачем поза межами норм споживання, що свідчить про правомірність таких нарахувань.
Доводи апеляційної скарги щодо заявлення вимог поза межами строків позовної давності не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. В суді першої інстанції позивачем не заявлялось про застосування позовної давності.
Пунктом 6 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що виконавець житлово-комунальних послуг має право отримувати компенсацію за надані відповідно до закону окремим категоріям громадян пільги та нараховані субсидії з оплати житлово-комунальних послуг і повертати їх у разі ненадання таких послуг чи пільг.
Відповідно до пункту 14 Правил № 630 показання квартирних приладів обліку знімаються споживачем щомісяця. 
Згідно з пунктом 20 Правил № 630 плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У платіжному документі передбачаються графи для зазначення поточних і попередніх показань засобів обліку води, теплової енергії, різниці цих показань або затверджених нормативів (норм) споживання, тарифу на даний вид послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу.
Суд встановив, що за адресою позивача 01 вересня 2006 року встановлено прилад обліку гарячої води, нарахування проводяться згідно з Правилами – за фактично спожиті послуги. Оплата за гаряче водопостачання за період з 2006 року по 2015 рік не надходила, і ці обставини позивач не спростував.
Актом контрольного зняття в серпні 2015 року, підписаним контролером відповідача та позивачем ОСОБА_1 , зафіксовані показання 592,681 куб. м. Від попередніх зафіксованих показань 399 куб. м, на які проведені нарахування, різниця склала 193,681 куб. м та сума нарахувань за обсяг споживання відповідно до різниці показань склала 6 768,93 грн (193,681 куб. м – 1,6 куб. м) ? 35,24 грн).
Відповідно до п. 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який діяв до 10 червня 2018 року, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань приладів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. При наявності засобів оплата комунальних послуг здійснюється на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду.
Ця норма прописана в пп 1 п.3 ст. 14 нового Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а саме – плата виконавцю комунальної послуги складається з плати за послугу, яка розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифі на відповідну комунальну послугу і обсягу спожитих комунальних послуг, визначених відповідно до законодавства.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги має право отримувати компенсацію за надані відповідно до закону окремим категоріям громадян пільги та нараховані субсидії з оплати комунальних послуг. 
Вказані приписи законодавства закріплюють державні соціальні гарантії певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовному обов`язку надавачу послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, зокрема, послуг з гарячого водопостачання, надавати дані послуги тим категоріям громадян, які мають установлені законодавством пільги з їх оплати, кореспондує безумовний обов`язок держави в особі її органів відшкодувати вартість таких послуг суб`єкту господарювання, який їх надає.
Відповідно до укладених з розпорядником бюджетних коштів – Управлінням праці та соціального захисту населення - договорів про відшкодування витрат за послуги, надані населенню, що має право на отримання пільг та субсидій, ККП ММР ««Маріупольтепломережа» надає послуги з теплопостачання населенню, що має право на пільги та субсидію, а Управління праці та соціального захисту населення (натепер - Департамент соціального захисту населення), як головний фінансовий розпорядник щомісячно відшкодовує відповідачу за рахунок субвенцій з державного та місцевого бюджету, витрати з надання пільг на послуги теплопостачання в межах норм споживання, у зв`язку з чим відповідач щомісяця повинен надавати до Департаменту соціального захисту населення дані по витраті гарячої води для відшкодування за пільгою..
На особовий рахунок позивача за послугу гарячого водопостачання надійшли кошти по монетизації пільги на загальну суму 2 138,54 грн за спірний період, а саме: 22 листопада 2019 року – 799,26 грн, 23 січня 2020 року – 160,34 грн, 16 квітня 2020 року – 489,23 грн, 19 травня 2020 року – 689,71 грн, які відповідачем зараховані на погашення нарахованої заборгованості. 
Суд першої інстанції підставно зробив висновок, що відповідач ККП ММР «Маріупольтепломережа», керуючись приписами ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні» отримав компенсацію за надані позивачу послуги з гарячого водопостачання, що свідчить про правову підставу переходу грошових коштів від третьої особи до відповідача та виключає у цьому випадку безпідставність набуття відповідачем грошових коштів. 
Вищевикладені обставини спростовують доводи апеляційної скарги позивача щодо недоведення обставин, мети, підстав та порядку надання/отримання грошової монетизації пільг на оплату житлово-комунальних послуг.
При цьому, враховуючи, що обов`язок щодо розрахунку за пільги позивача з постачальниками гарячої води, покладено на Департамент праці та соціального захисту населення Маріупольської міської ради як головного розпорядника коштів місцевого бюджету, то саме він, у разі установлення безпідставного, нецільового використання коштів із субсидії наданої за адресою позивача, наділене правом пред`явлення вимоги до виконавця послуг.
Вирішуючи вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що позивач поєднує підстави для відшкодування моральної шкоди з неправомірною поведінкою відповідача відносно нього, що стало наслідком його нервування, переживання. 
Проте, в суді не знайшло свого підтвердження неправомірна поведінка відповідача, а тому суд обгрунтовано відмовив у задоволенні вимог щодо відшкодування моральної шкоди.
Доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в позовній заяві, що була предметом дослідження в судовому засіданні, та не спростовують обгрунтованих та правильних висновків суду.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і процесуальному сенсах.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до частини 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до помилкового судового рішення. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду апеляційної інстанції не надано.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції та вважає, що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, висновки суду про відмову у задоволенні позовних вимог здійсненні з дотриманням норм матеріального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до положень частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки оскаржуване судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга - без задоволення, питання про розподіл судових витрат апеляційний суд не вирішує.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст. 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 22 червня 2021 року.

Суддя-доповідач                                                                                            О.М. Пономарьова

Судді                                                                                                               С.А. Зайцева

                                                                                                                            Є.Є. Мальцева