ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/1918/19                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Лиска І.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  13 травня 2021 року                                                                                            м. Київ
       Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі судді-доповідача Черпіцької Л.Т. та суддів Пилипенко О.Є., Собківа Я.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РОЗКОМ" на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РОЗКОМ" до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
В С Т А Н О В И Л А:
Товариство з обмеженою відповідальністю "РОЗКОМ" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що податковий орган при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення дійшов помилкового висновку про порушення позивачем граничних термінів реєстрації податкових накладних, оскільки штрафні санкції, передбачені статтею 120 (1)   Податкового кодексу України, не застосовуються у разі порушення граничного строку реєстрації податкових накладних, що не надаються отримувачу (покупцю) та складені на постачання товарів/послуг для операцій, які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Мотивуючи апеляційну скаргу позивач зазначає, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не враховано, що перевіркою неповно і не об`єктивно досліджено документи первинного бухгалтерського обліку, висновок щодо порушення ТОВ «РОЗКОМ» вимог встановлених п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, а саме - перевищення встановленого терміну реєстрації податкової накладної в Єдиному державному реєстрі податкових накладних.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ТОВ "РОЗКОМ" зареєстроване як юридична особа 31.10.2002 за №10721200000019386. Основним видом діяльності є: Виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі (31.01).

В грудні 2018 року контролюючим органом проведено камеральну перевірку ТОВ "РОЗКОМ" з питання своєчасності реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних за період з 01.03.2017 по 31.08.2018, за результатами якої складено акт від 03 грудня 2018 року № 4280/10-36-56-01/32210799.
Підстави та порядок проведення такої перевірки позивачем не оскаржуються.
Перевіркою встановлено, що дані камеральної перевірки свідчать про порушення вимог встановлених п.201.10 ст.201 ПК України, а саме перевищення встановленого терміну реєстрації податкової накладної з ЄРПН. Відповідальність платника передбачена абз.1,2 п.1201.1 ст.1201 ПК України.
Не погоджуючись з актом перевірки позивачем подано заперечення, які залишені без задоволення, а висновки акту перевірки без змін.
Внаслідок чого податковим органом   винесено податкове повідомлення-рішення від 14 січня 2019 року № 0000231202, яким до позивача за затримку реєстрації       податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних на 15 і менше календарних днів на суму ПДВ 862088,49 грн. застосовано штраф у розмірі 10% у сумі 86208,85 грн. та за затримку реєстрації       податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних від 31 до 30 календарних днів на суму ПДВ 82392,38 грн. застосовано штраф у розмірі 30% у сумі 24717,71 грн.
Вказане податкове повідомлення-рішення оскаржено позивачем в адміністративному порядку.
Рішенням ДФС України від 22.03.2019 №13516/6/99-99-11-06-01-25 про результати розгляду скарги податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу позивача   без задоволення.
Не погодившись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає наступне.
Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються  Податковим кодексом України.
Відповідно до пункту 20.1.4 статті 20 ПК контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно пункту 75.1.1 статті 75 ПК контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.
Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.
За змістом пунктів 76.1, 76.3 статті 76 ПК камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення.
Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог      статті 86 цього Кодексу. 
01 січня 2017 року набув чинності      Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21.12.2016 №1797-VIII, яким до      Податкового кодексу України   внесено зміни, зокрема щодо контрольно-перевірочної роботи.
Підпункт 75.1.1  пункту 75.1   статті 75 Податкового кодексу України  доповнено другим абзацом, відповідно до якого предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.
Аналіз зазначеної норми  Податкового кодексу України  свідчить про, що на момент проведення перевірки предметом камеральної перевірки, окрім питань правильності оформлення податкових декларацій, можуть бути і інші питання, такі як своєчасність реєстрації податкових накладних.
Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 05 червня 2018 року у справі №803/1315/17, від 11 вересня 2018 року у справі №821/187/17.
Відповідно до абзаців першого-шостого пункту   120-1.1  пункту статті 120- 1     Податкового кодексу України      порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого      статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей      192      та      201      цього      Кодексу      покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:
10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15    календарних днів;
20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30    календарних днів;
30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60  календарних днів;
накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365  календарних днів;
50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/ розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.
Згідно пункту 109.1  статті  109 Податкового кодексу України    податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні, складені за щоденними підсумками операцій, які не надаються покупцю (отримувачу): №23 від 13.03.2017; №44 від 18.05.2017; №28 від 04.05.2017; №34 від 11.05.2017; №31 від 05.05.2017; №29 від 04.05.2017; №36 від 15.05.2017; №33 від 10.05.2017; №30 від 05.05.2017; №32 від 10.05.2017; №35 від 15.05.2017; №254 від 26.07.2017; №19 від 14.09.2017; №9 від 06.08.2018; №21 від 15.08.2018; №7 від 06.08.2018; №1 від 01.08.2018; №17 від 15.08.2018; №8 від 06.08.2018; №24 від 20.04.2017; №25 від 20.04.2017; №23 від 27.04.2017; №22 від 03.04.2017, про що свідчать       відповідні податкові накладні та квитанції.
При цьому перевіркою встановлено та не заперечується позивачем, що граничні строки реєстрації таких податкових накладних порушено.
Оскільки за порушення термінів реєстрації податкових накладних встановлена відповідальність згідно з положеннями п.120-1 Податкового кодексу України, то застосування такої відповідальності контролюючим органом до позивача не суперечить вимогам    Податкового кодексу України.
Так, згідно п.   120-1.1   ст.   120 Податкового Кодексу України   порушення платниками податку на додану вартість  граничного строку, передбаченого   ст. 201 Податкового Кодексу України, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування  до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних  (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або      які оподатковуються      за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку      на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей   192   та   201   цього   Кодексу      покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу у відповідному розмірі.
Отже, визначено два випадки, які звільняють платника податків від відповідальності    за порушення граничного строку, передбаченого   ст. 201  Податкового Кодексу України, для реєстрації податкової накладної та/або  розрахунку коригування      до такої накладної      в Єдиному реєстрі податкових накладних:
- податкова накладна не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів /послуг для операцій: які звільнені від оподаткування;
- податкова накладна не надається отримувачу (покупцю) складеної на постачання товарів/послуг для операцій:  які оподатковуються за нульовою ставкою.
  При цьому для звільнення від відповідальності необхідна наявність двох вказаних обов`язкових складових: податкова накладна не повинна надаватись      отримувач (покупцю) та, водночас,      повинна бути складена на постачання      товарів /послуг для операцій, які звільнені  від оподаткування або які      оподатковуються за нульовою ставкою.
Вказана правова позиція висловлена у постановах Верховного суду по справах № 520/8489/19, №816/1488/17, №807/68/18, № 808/3250/17.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем зареєстровані податкові накладні №23 від 13.03.2017; №44 від 18.05.2017; №28 від 04.05.2017; №34 від 11.05.2017; №31 від 05.05.2017; №29 від 04.05.2017; №36 від 15.05.2017; №33 від 10.05.2017; №30 від 05.05.2017; №32 від 10.05.2017; №35 від 15.05.2017; №254 від 26.07.2017; №19 від 14.09.2017; №9 від 06.08.2018; №21 від 15.08.2018; №7 від 06.08.2018; №1 від 01.08.2018; №17 від 15.08.2018; №8 від 06.08.2018; №24 від 20.04.2017; №25 від 20.04.2017; №23 від 27.04.2017; №22 від 03.04.2017 в Єдиному реєстрі податкових накладних  з порушенням граничного строку, встановленого пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України.
Аналізуючи вищевказані податкові накладні, при їх складанні не підтверджено наявність всіх складових для звільнення платника податку від відповідальності за порушення граничного строку  для реєстрації податкових накладних, а тому в силу положень ст. 120-1.1   ст.  120 Податкового Кодексу України, тому позивач не може бути звільнений від відповідальності за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних.
Разом з тим, 23.05.2020 набули чинності положення Закону України від 16 січня 2020 року № 466-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві" (далі - Закон № 466-ІХ).
Цим законодавчим актом доповнено підрозділ 2 розділу XX "Перехідні положення" ПК пунктом 73.
Так, відповідно до змісту пункту 73 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" ПК штрафи за порушення платниками податку на додану вартість граничного строку для реєстрації  податкової накладної  та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, передбаченого  статтею 201  цього Кодексу, за операціями, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість, операціями, що оподатковуються податком на додану вартість за нульовою ставкою, операціями, що не передбачають надання податкової накладної отримувачу (покупцю), а також податкової накладної, складеної відповідно до  пункту 198.5  статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених  підпунктами "а" - "г"  пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до  статті 199  цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до  абзацу одинадцятого  пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, нараховані платникам податків протягом періоду з 1 січня 2017 року до 31 грудня 2019 року, грошові зобов`язання за якими неузгоджені (відповідні податкові повідомлення-рішення знаходяться в процедурі адміністративного або судового оскарження та грошові зобов`язання за ними не сплачено) станом на дату набрання чинності  Законом України  "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві", застосовуються в розмірі 2 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 1020 гривень.
У подальшому до пункту 73 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" ПК  внесено зміни, якими передбачено, що штрафи за порушення платниками податку на додану вартість граничного строку для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, за операціями, що <...> не передбачають надання податкової накладної отримувачу (покупцю), <...> нараховані платникам податків протягом періоду з 1 січня 2017 року до дати набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві", строк сплати грошових зобов`язань за якими не настав або грошові зобов`язання за якими неузгоджені (відповідні податкові повідомлення-рішення знаходяться в процедурі адміністративного або судового оскарження та грошові зобов`язання за ними не сплачено) станом на дату набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві", застосовуються в розмірі 1 відсотка обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 510 гривень.
Отже, наведеними приписами закону платники податків звільняються від надмірного тягаря відповідальності, встановленого раніше чинними нормами податкового законодавства, за наведених у пункті 73 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" ПК умов.
Так, у рішенні від 09.02.1999 № 1-рп/99 Конституційний Суд України дійшов висновку, що надання зворотної дії в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.
Зворотна дія нормативно-правового акта у часі (ex post facto) - це дія нового нормативно - правового акта на факти та відносини, що мали місце до набуття ним чинності.
Таким чином, станом на час розгляду справи чинною і такою, що підлягає до застосування, є редакція пункту 73 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" ПК, якою впроваджено ретроактивну (ретроспективну, тобто таку, яка передбачає, що дата вступу в силу та дата набрання чинності акта збігаються, однак він змінює на майбутнє правові наслідки діянь та подій, які мали місце до набрання ним чинності) дію закону у відповідних правовідносинах. А саме - щодо штрафів, нарахованих платникам податків протягом періоду з 01.01.2017 до 31.12.2019  та до 23.05.2020 за наведених у цій же нормі умов.
Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що положеннями пункту 56.18 статті 56 ПК передбачено, що при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Отже, за загальним правилом, відповідно до пункту 56.18 статті 56 ПК узгодженими, у випадку звернення платника податків до суду, вважаться грошові зобов`язання з дня набрання рішенням законної сили.
У Законі №466-ІХ (пункт 73 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" ПК) виділено окремі категорії грошових зобов`язань, які підлягають відкликанню як неузгоджені, водночас запроваджено інший, відмінний від загального, підхід, за яким для цілей цієї норми під неузгодженими грошовими зобов`язаннями розуміються ті, по яких відповідні податкові повідомлення-рішення знаходяться в процедурі адміністративного або судового оскарження та грошові зобов`язання за ними не сплачено станом на дату набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві".
Таким чином, для цілей, задекларованих цією нормою, зміст і обсяг поняття неузгодженості має спеціальне призначення і розкривається в дужках, при цьому воно не відсилає до пункту 56.18 статті 56 ПК, а конкретизується і становить окремий, відмінний від загального визначення, зміст узгодженості грошових зобов`язань. Отже, застосування загальної дефініції, визначеної пунктом 56.18 статті 56 ПК, для реалізації права, визначеного пунктом 73 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" ПК, законодавцем не передбачена.
Законодавцем для цілей пункту 73 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" ПК закріплено відмінне від загального (пункт 56.18 статті 56 ПК) розуміння неузгодженого грошового зобов`язання, а саме - для цілей цієї норми грошове зобов`язання є неузгодженим протягом всієї процедури судового оскарження (без обмеження в суді якої інстанції знаходиться спір) за умови, що грошове зобов`язання за ними не сплачено.
Період, за яким у платника податків є право на перегляд застосування штрафних санкцій, розпочинається з 01.01.2017 і закінчується 23.05.2020 (датою набрання чинності Законом України №466 від 16.01.2020 «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженосте у податковому законодавстві»).
  Вказана норма поширюється на випадки, коли грошові зобов`язання неузгоджені станом на 23.05.2020. Станом на 23.05.2020 податкове повідомлення-рішення знаходилось на оскарженні в Київському окружному адміністративному суді.
За таких обставин, оскільки суми спірного штрафу оскаржуються позивачем, а отже не є узгодженими, не сплачені, враховуючи, що штраф нарахований позивачу за період з 01.01.2017 до 31.12.2019 у зв`язку із несвоєчасною реєстрацією розрахунків коригування до податкових накладних, які не надаються отримувачам, то до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 73 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" ПК, який визначає, що сума штрафу не може перевищувати визначену у цій нормі суму.
На необхідності врахування положень  пункту 73 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" ПК наголошував також і Верховний Суд у постанові від 05.08.2020 по справі № 580/1424/19.
Колегія суддів звертає увагу на тому, що законодавство, яке підлягає застосуванню в спірних правовідносинах, було змінене законодавцем шляхом прийняття ретроактивної новели, якою змінено обсяг прав та обов`язків платника податків і контролюючих органів.
Як вже зазначалось, відповідно до вказаних змін, контролюючий орган за місцем реєстрації платника податку здійснює перерахунок суми штрафу і надсилає (вручає) такому платнику нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним) без вчинення будь-яких додаткових дій з боку контролюючого органу, тобто в силу закону.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 11 січня 2021 року у справі № 480/3000/19 вказав, що право на зменшення та перерахунок штрафних санкцій на підставі пункту 73 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України належить виключно податковому органу, на якого закон покладає обов`язок скласти та направити нове податкове повідомлення-рішення. Суд в межах своєї компетенції може лише встановити правомірність/неправомірність донарахування відповідних штрафних санкцій та наявність/відсутність підстав для поширення наведеної вище ретроспективної правої норми на спірні правовідносини, однак, не може підміняти собою уповноважений орган та самостійно зменшувати суму донарахувань.
Враховуючи вищевикладене, з огляду на зміну правового регулювання спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та визнання  протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення №0000231202 від 14.01.2019р.
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення адміністративного позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, колегія суддів вважає, що допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до платіжного доручення №2735 від 22.01.2019 позивач за подання позову сплатив 1921,00 грн. Згідно з платіжним дорученням №5128 від 23.02.2021 скаржник за подання апеляційної скарги на судове рішення сплатив 3405,00 грн.
Отже, судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 5326,00 грн.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РОЗКОМ"  задовольнити.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "РОЗКОМ"  задовольнити.
Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області №0000231202 від 14.01.2019р.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (03680, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5-а, код ЄДРПОУ 44096797) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РОЗКОМ"  (08298, Київська обл., смт.Коцюбинське, вул. Пономарьова, буд.17,  код ЄДРПОУ 32210799) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в загальному розмірі 5326,00 грн. (п`ять тисяч триста двадцять шість гривень) 00 коп. 
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.
Повний текст постанови виготовлено 13 травня  2021 року.

Головуючий суддя	Л.Т. Черпіцька	
 Судді:	 О.Є. Пилипенко	
 	 Я.М. Собків