ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року	Львів	Справа № 380/3442/20 пров. № А/857/2786/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                           Шевчук С.М.,  
суддів                                                                         Іщук Л.П., Кухтея Р.В.,
за участі секретаря судового засіданні                    Чопко Ю.Т.,
представника відповідача                                         Саган Ю.В.,

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення  Львівського окружного адміністративного суду  від 17 грудня 2020 року (рішення ухвалене у м. Львів в порядку загального позовного провадження, судом під головуванням судді Кухар Н.А., повний текст рішення складено 22 грудня 2020 року) у справі № 380/3442/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, Галицької митниці Держмитслужби  про  скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд -
В С Т А Н О В И В:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
В травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Львівської митниці ДФС від 13.04.2020 № 117-о “Про звільнення ОСОБА_1 ”;
- поновити його на посаді державного інспектора відділу  митного оформлення  №3 митного поста “Рава-Руська” Львівської митниці ДФС;
- стягнути з Галицької митниці Держмитслужби на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день винесення рішення суду.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ Львівської митниці ДФС від 13.04.2020 № 117-о “Про звільнення ОСОБА_1 ”.
Поновлено ОСОБА_1  на посаді державного інспектора відділу  митного оформлення  №3 митного поста “Рава-Руська” Львівської митниці ДФС з 16.04.2020.
Стягнуто з Львівської митниці ДФС на користь   ОСОБА_1  середній заробіток за час вимушеного прогулу  в сумі 56 985,11 (п`ятдесят шість тисяч дев`ятсот  вісімдесят  п`ять грн.11 копп) грн. без відрахування податків і зборів.
Рішення в частині стягнення за один місяць у розмірі 6912,44 (шість тисяч  дев`ятсот дванадцять грн. 44коп) грн. та  поновлення на  роботі  допустити до негайного виконання.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його постановленим із неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач оскаржив його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог та відмовити у задоволенні вказаних позовних вимог. 
На обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що судом не здійснено детального аналізу оскаржуваного наказу на предмет дотримання вимог Типової інструкції з діловодства. Зазначає, що проаналізувавши наказ про звільнення позивача, можна зробити висновок, що оскаржуваний наказ виданий відповідно до вимог Типової інструкції з діловодства, яка і встановлює вимоги щодо документування управлінської інформації та організації роботи з документами, створеними у паперовій формі. Також суд першої інстанції проігнорував ту обставину, що в попередженні про наступне вивільнення позивача від 10.03.2020, зазначено в якості підстави для видачі наказу про звільнення (пункт 1 наказу від 13.04.2020 №117-о), вказано, що вивільнення відбувається «у зв`язку із реорганізацією Львівської митниці ДФС». Таким чином, отримавши попередження про наступне вивільнення та в подальшому наказ про звільнення, жодного стану юридичної невизначеності щодо підстав звільнення позивача не було. Зазначає, що висновок суду про те, що факт реорганізації державного органу, що фактично не потягнув зміни в реорганізації праці, не може бути підставою для беззаперечного звільнення працівника з роботи, прямо суперечить положенням п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», оскільки така підстава як «реорганізація державного органу» є самостійною підставою для припинення державної служби й жодним чином не пов`язана із наявністю інших підстав.   Окрім того, зазначає, що пропонування державному службовцю вакантних посад в новоутвореній установі є правом, а не обов`язком  суб`єкта призначення.
Позивач відзиву на апеляційну скаргу відповідача не подав.
У зв`язку з критичною ситуацією, що склалася із фінансовим забезпеченням діяльності судів, зокрема, відсутністю асигнувань на оплату послуг з пересилання поштової кореспонденції повістки – повідомлення про дату, час, місце розгляду апеляційної скарги скеровано за допомогою електронних засобів зв`язку на електронну адресу відповідача Львівської митниці ДФС, а також шляхом надіслання телефонограм на  засоби телефонного зв`язку позивача та його представника та засобами поштового зв`язку, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання відповідач - Львівська митниця ДФС не прибула, про причини неприбуття не повідомила. Клопотань про відкладення  слухання справи не направляла.
Представник позивача подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю його прибуття в судове засідання 08.04.2021 року через перебування на лікарняному у зв`язку з захворюванням вірусною інфекцією (COVID-19). Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів зазначає, що представником позивача неодноразово вже подавалися клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з захворюванням вірусною інфекцією (COVID-19). Розгляд справи було призначено судом на 25.02.2021,  11.03.2021, 25.03.2021, та на 08.04.2021. В судові засідання позивач та його представник не прибували. При цьому, починаючи з лютого 2021 року суд неодноразово задовільняв клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи у зв`язку із захворюванням вірусною інфекцією (COVID-19). Позивач жодного разу про причини свого неприбуття до суду не повідомляв. Окрім того, позивач не надав жодних доказів неможливості вирішення питання щодо заміни впродовж з лютого по квітень 2021 року захворівшого представника іншою особою. При цьому, колегією суддів враховано, що у позивача було достатньо часу для вирішення питання щодо належного представництва його інтересів в суді апеляційної інстанції 08.04.2021 року. Направлення клопотання про відкладення розгляду справи в день судового розгляду апеляційної скарги вказує на зловживання стороною позивача своїми правами, які чинять перешкоду в належному та своєчасному розгляді справи.
Водночас, колегія суддів враховує, що судом апеляційної інстанції не була визнана обов`язкова участь у судовому засіданні осіб, які беруть участь у справі та не явка позивача в судове засідання не перешкоджає розгляду справи. За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи обставини, що ОСОБА_1  працював в органах митної служби з 1992 року. 
Наказом Львівської митниці ДФС №564-о від 30.07.2019 (т.1 а.с.34-35) позивача переміщено на посаду  державного інспектора відділу  митного оформлення  №3 митного поста “Рава-Руська” Львівської митниці ДФС, звільнивши із займаної посади державного інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста “Рава-Руська” Львівської митниці ДФС.
Постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 №858 “Про утворення територіальних органів Державної митної служби” утворено Галицьку митницю Держмитслужби та реорганізовано Львівську митницю ДФС шляхом її приєднання до Галицької митниці Держмитслужби.
Згідно з п.1 наказу ДФС України від 25.11.2019 №30-рг “Про реорганізацію митниць ДФС” розпочато реорганізацію Львівської митниці ДФС. Пунктом 2 даного наказу утворено комісію з реорганізації Львівської митниці ДФС. Пунктом 4 визначено строк проведення реорганізації митниць ДФС три місяці з дня опублікування повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.
В Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 28.11.2019 внесено інформацію про рішення щодо припинення юридичної особи - Львівської митниці ДФС.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України “Питання Державної митної служби” від 04.12.2019 №1217-р погоджено пропозицію Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення з 08.12.2019 Державною митною службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06.12.2019 №227 “Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України”, функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи.
З дня набрання чинності Постановою Кабінету Міністрів України про початок роботи Державної митної служби України повноваження Львівської митниці ДФС перейшли до Галицької митниці Держмитслужби.
Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців, 14.11.2019 проведена державна реєстрація як юридичної особи - Галицької митниці Держмитслужби.
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України про початок роботи Державної митної служби України повноваження Львівської митниці ДФС перейшли до Галицької митниці Держмитслужби з 00.00 год. 08.12.2019.
Керівником комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС 21.12.2019 прийнято наказ №666 “Про попередження про наступне вивільнення”, яким наказано письмово попередити про наступне вивільнення із займаних посад працівників Львівської митниці ДФС відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-УШ “Про державну службу” згідно зі списком, в який був включений позивач .
Наказом Львівської митниці ДФС №03 від 07.02.2020 скасовано наказ №666 як такий, що не реалізований з причин відсутності на роботі члена Комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС, на якого було покладено обов`язок вжиття заходів щодо вручення попереджень про наступне вивільнення, які не були вручені.
Наказом Львівської митниці ДФС від 10.03.2020 №07 “Про попередження про наступне вивільнення” (том 1 а.с.41-47) наказано Комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС письмово попередити про наступне вивільнення працівників Львівської митниці ДФС із займаних посад на підставі п.4 ч.1 ст.83, п.1 ч.1 ст.87 Закону №889-VІІ та п.1 ч.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП) згідно списку, що додається. В додатку до вищезазначеного наказу “Про попередження про наступне вивільнення” зазначений позивач (т.1 а.с.46).
Із попередженням про наступне вивільнення позивач  ознайомлений 10.03.2020 (том 1 а.с.38).
Наказом Львівської митниці ДФС від 13.04.2020 № 117-0 позивач звільнений 15.04.2020 із посади державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста  “ Рава-Руська” Львівської митниці ДФС відповідно до пункту 4 частини 1 статті 83, пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України “Про державну службу” від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, із змінами, пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України.
Вважаючи, що позивача протиправно звільнено з посади, він звернувся з даним адміністративним позовом до суду. 

 ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у Галицькій митниці Держмитслужби були наявні вакантні посади, в тому числі ті, що позивач обіймав до реорганізації, в тому ж структурному підрозділі і жодних перешкод у зайнятті такої посади відповідачем не наведено, його звільнення не може бути визнано обґрунтованим, отже оскаржуваний наказ порушує конституційне право позивача на працю. Враховуючи викладене,  суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність наказу Львівської митниці ДФС від 13.04.2020 р. № 117-0 “Про звільнення ОСОБА_1 ” і його скасування. З огляду на те, що позивача було протиправно звільнено з Львівської митниці ДФС 15 квітня 2020 року,  суд дійшов висновку, що позивач   підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого він був протиправно звільнений, а саме на посаді   державного інспектора відділу  митного оформлення  №3 митного поста “Рава-Руська” Львівської митниці ДФС з 16 квітня 2020 року.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України),  колегія суддів встановила таке.
Постанова в частині відмови в задоволенні позову не оскаржена, тому відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України в апеляційному порядку не переглядається. 
Відповідно до ст.1, ч.1 ст.3 Закону України «Про державну службу» №889-VIII (далі по тексту постанови іменовано Закон №889-VIII) державною службою є публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави. Державний службовець є громадянином України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби. Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає   Закон №889-VIII.
Частинами 2 – 3 ст. 5 Закону №889-VIII передбачено, що відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 83 Закону №889-VIII державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).
Підстави припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення визначені, статтею 87 Закону України “Про державну службу”, зокрема, відповідно до п.1 ч.1 цієї статті підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.
Первинна редакція вказаної норми передбачала таку підставу припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення лише за умови відсутності можливості запропонувати іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.
У подальшому, Законом №440-IX від 14.01.2020   були внесені зміни до Закону №889-VIII (які набули чинності 13.02.2020 року), частиною третьою якого суб`єкту призначення або керівнику державної служби вже надано право пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності).
Таким чином, аналізуючи положення Закону №889-VIII, яким визначалася підстава припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент прийняття оспорюваного наказу, на думку колегії суддів, суб`єкт призначення не зобов`язаний був пропонувати позивачу іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої - іншу роботу (посаду державної служби) у цьому державному органі.
Частиною четвертою    статті 40 КЗпП України (в редакції на день звільнення позивача ) передбачалося, що особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.40, а також особливості застосування до них положень ч.2 ст.40, ст.42, 42-2, ч.ч.1,    2,    3    ст.49-2 КЗпП України встановлюються законом, що регулює їхній статус.
Як зазначалось вище, чинний на момент звільнення позивача    Закон №889-VIII не передбачав обов`язку  суб`єкта призначення пропонувати іншу посаду чи роботу.
При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин в цій частині    КЗпП України, оскільки це питання було врегульовано законодавцем, який вніс зміни до профільного    Закону, шляхом виключення з попередньої редакції речення, яке означало наявність обов`язку  у суб`єкта призначення.
Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, колегія суддів погоджується з доводами відповідача про відсутність у нього обов`язку пропонування  позивачу іншої рівноцінної посади державної служби у новоутвореній установі.
Частиною 3 зазначеної статті 87 Закону №889-VIII встановлено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 11 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. 
З матеріалів справи слідує, що відповідачем дотримано встановленої процедури щодо попереднього повідомлення позивача про  наступне вивільнення у строки визначені ч. 3 ст.87 Закону №889-VIII.
Стосовно ж доводів позивача та висновків суду першої інстанції з приводу не зазначення у оскаржуваному наказі конкретної причини  та підстав звільнення позивача, то колегія суддів зазначає, що  10.03.2020 року позивача було попереджено у письмовій формі  про наступне вивільнення відповідно до пункту 4 частини 1 статті 83, пункту 1 частини 1 статті 87 Закону № 889-VIII, пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку з реорганізацією Львівської митниці ДФС (а.с.12).
Із змісту  оскаржуваного наказу Львівської митниці ДФС від 13.04.2020 № 117-0   вбачається, що підставою для  його видачі вказаного  слугувало попередження позивача про наступне вивільнення від 10.03.2020 року у  зв`язку з реорганізацією Львівської митниці ДФС та пункт 4 частини 1 статті 83, пункт 1 частини 1 статті 87 Закону України “Про державну службу” від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, із змінами, пункт 1 частини 1 статті 40 КЗпП України.
Як наслідок, суд першої інстанції дійшов хибного висновку, про не зазначення  відповідачем конкретної причини звільнення позивача, позаяк з вказаних доказів вбачається, що звільнення позивача здійснено у зв`язку із зв`язку з реорганізацією Львівської митниці ДФС.
Також, зібраними у справі доказами підтверджуються обставин щодо фактичної реорганізації Львівської митниці ДФС, що не заперечується сторонами, а як наслідок колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не порушено, визначеної законодавством, процедури при вирішенні питання по звільнення позивача на підставі пункту 4 частини 1 статті 83, пункту 1 частини 1 статті 87 Закону № 889-VIII, пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку з реорганізацією Львівської митниці ДФС.
За наведених обставин, позовні вимоги  про визнання протиправним та скасування наказу Львівської митниці ДФС від 13.04.2020 № 117-о “Про звільнення ОСОБА_1 ” та  поновлення ОСОБА_1  на посаді державного інспектора відділу  митного оформлення  №3 митного поста “Рава-Руська” Львівської митниці ДФС з 16.04.2020 задоволенню не підлягають.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду не відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а відтак  апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду   в частині позовних вимог, які були задоволені  слід скасувати з прийняттям в цій частині  нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до п.1 ч. 6 ст. 12 КАС України справами незначної складності є справи щодо: прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні        Закону України        "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
У переліку службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, які містить  примітка ст. 51-3 Закону України "Про запобігання корупції" посада державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста «Рава –Руська» Львівської митниці ДФС, яку займав позивач відсутня. 
Як наслідок, вказана справа є справою незначної складності і на неї поширюються положення п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.
Керуючись статями 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 17 грудня 2020 року  у справі № 380/3442/20 скасувати в частині: «Визнання протиправним та скасування наказу Львівської митниці ДФС від 13.04.2020 № 117-о “Про звільнення ОСОБА_1 ”. Поновлення ОСОБА_1  на посаді державного інспектора відділу  митного оформлення  №3 митного поста “Рава-Руська” Львівської митниці ДФС з 16.04.2020. Стягнення з Львівської митниці ДФС на користь   ОСОБА_1  середній заробіток за час вимушеного прогулу  в сумі 56 985,11 (п`ятдесят шість тисяч дев`ятсот  вісімдесят  п`ять грн 11 коп) грн. без відрахування податків і зборів. Рішення в частині стягнення за один місяць у розмірі 6912,44 (шість тисяч  дев`ятсот дванадцять грн. 44 коп) грн. та  поновлення на  роботі  допустити до негайного виконання».
Ухвалити у вказаній частині постанову, якою у задоволенні обумовлених позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
У решті рішення суду залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Р. В. Кухтей  	
Повне судове рішення складено 09 квітня 2021 року.