ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3624/21 Справа № 210/6162/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Бондар Я.М.
суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.
секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони:
позивач  ОСОБА_1 ,
відповідач -Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» , на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 січня 2021 року, яке ухвалено суддею Сільченко В.Є. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області (відомості щодо складання повного судового рішення відсутні), -
ВСТАНОВИВ :
У листопаді 2020 року представник ОСОБА_2 , який діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю матері на виробництві.
Позов мотивовано тим, що 05 жовтня 2000 року під час виконання трудових обов`язків акумуляторниці Криворізького державного гірничо - металургійного комбінату «Криворіжсталь», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» внаслідок неправомірних дій електромонтера ОСОБА_3 , а саме завдання потерпілій відкритої черепно - мозкової травми, у віці 34 років загинула мати позивача – ОСОБА_4 ..
Відповідно до розділу 10 Акту форми Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом № 65 від 12 жовтня 2000 року, особою чиї дії призвели до смертельного нещасного випадку був визнаний електромонтер ОСОБА_3 , який порушив пункт 11.1 Правил внутрішнього розпорядку для працівників Криворізького державного металургійного комбінату «Криворіжсталь». Вину самої загиблої у нещасному випадку матеріалами розслідування не встановлено.
Позивачу  завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона у віці 11 років втратила рідну людинку, яка самостійно її виховувала та утримувала. Під час навчання у середній школі позивач сильно комплексувала з приводу відсутності у неї матері, усвідомлюючи,що він,на відміну від інших дітей,не має ні батька,ні матері,що завдавало їй додаткових моральних переживань.  Внаслідок смерті матері істотно погіршився матеріальний стан позивача, оскільки після смерті матері її утримувала бабуся -пенсіонерка. Неспроможність у повній мірі задовольнити свої нагальні матеріальні потреби, зокрема у належному харчуванні, сучасному одязі, тощо, завдали їй додаткових моральних переживань. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у 420 400 гривень, яку просить стягнути з відповідача на свою користь без утримання податків та зборів.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 січня 2021 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю матері задоволено частково.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 , суму моральної шкоди, завданої внаслідок смерті працівника на виробництві у розмірі 250 000 гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір у розмірі 2 500 грн. 
В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту рішення, необ`єктивне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи.
Вказує, що протиправних дій, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням нещасного випадку на виробництві відповідач не вчиняв, причинами настання вищевказаного нещасного випадку є порушення ОСОБА_3  статті 115 КПК України та пункту 2.1. «Правил внутрішнього розпорядку для працівників Криворізького державного металургійного комбінату «Криворіжсталь».
Вважає, що протиправних дій, які б знаходились у причинному зв`язку з настанням нещасного випадку на виробництві відповідач не вчиняв, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення моральної щкоди з відповідача.
Також вважає, що суд першої інстанції безпідставно застосував норми ст. 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин діюче законодавство не містило норм, які б регламентували відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, або іншим ушкодженням здоров`я, або смертю фізичної особи членами його родини. Таке право передбачено нормамиЦК України, в редакції 2004 року, зокрема посилається на правову позицію Верховного Суду у справі № 210/57/19 від 17 червня 2020 року, в якій зроблений висновок у аналогічній справі.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача – ОСОБА_5 , яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг,колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника відповідача підлягає частковому задоволенню.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у свідоцтві про народження мітір`ю позивача зазначено ОСОБА_4 . (а.с.6) 
Відповідно до Акту № 65 від 12.10.2000 року про нещасний випадок, що стався 05.10.2000 року між 10 та 11 годинами на паро-повітряній станції акумуляторному приміщенні Криворізького державного гірничо - металургійного комбінату «Криворіжсталь», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», внаслідок неправомірних дій електромонтера Криворізького державного гірничо - металургійного комбінату «Криворіжсталь» ОСОБА_3 , під час виконання трудових обов`язків загинула ОСОБА_4 (а.с.4-5).
Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Довгинцівської районної ради м. Кривого Рогу від 11.10.2000 року, актовий запис № 1135, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 34 роки, причина смерті - відкрита черепна-мозкова травма. (а.с. 3)
У п. 7 зазначеного акту, причиною нещасного випадку встановлено травмування внаслідок протиправних дій іншої особи.
Згідно п. 10 Акту форми Н-1 про нещасний випадок № 65 від 12 жовтня 2000 року, особою чиї дії призвели до смертельного нешасного випадку був визнаний електромонтер ОСОБА_3 , який порушив пункт 11.1 Правил внутрішнього розпорядку для працівників Криворізького державного металургійного комбінату «Криворіжсталь». Вину самої загиблої у нещасному випадку матеріалами справи не встановлено. (а.с. 6).
У відповідності до ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обов`язок з відшкодування моральної шкоди на відповідача, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог, та вважав, що крім вини ОСОБА_3 в настанні нещасного випадку, мається також вина роботодавця, а саме Криворізького державного гірничо - металургійного комбінату «Криворіжсталь», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», в частині неналежного виконання своїх обов`язків, яким не було достатньо створено безпечні умови праці, а тому він також несе відповідальність, включаючи і компенсацію за заподіяну позивачу моральну шкоду. Оскільки ОСОБА_4 працювала на Криворізькому державного гірничо - металургійного комбінату «Криворіжсталь», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», і смерть її настала на виробництві під час виконання трудових обов`язків 05 жовтня 2000 року, тому її доньці має бути відшкодовано моральну шкоду на підставі статті 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року.
Колегія суддів частково погоджується з даними висновками суду з огляду на наступне.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України, відповідно в п. 5 Постанови «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.
Відповідно до статті 22 ЗаконуУкраїни«Про охорону праці» роботодавець повинен організувати розслідування нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнським об`єднанням профспілок.
Процедура проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форм власності або в їх філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах на час смерті матері позивача була врегульована Постановою КМУ від 10 серпня 1993 року № 623 «Про Положення про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях» (далі Порядок № 623), в редакції, чинній на момент виниклих правовідносин.
За змістом пункту 1 Порядку № 623 розслідуванню підлягали травми, у тому числі отримані внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострі професійні захворювання і гострі професійні отруєння та інші отруєння, теплові удари, опіки, обмороження, утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, ушкодження, отримані внаслідок аварій, пожеж, стихійного лиха (землетруси, зсуви, повені, урагани та інші надзвичайні події), контакту з тваринами, комахами та іншими представниками фауни і флори (далі - нещасні випадки), що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності перевести потерпілого на іншу (легшу роботу) терміном не менш як на один робочий день, а також випадки смерті на підприємстві.
Згідно з пунктом 2 Порядку №623 обставиною, за якою нещасний випадок визнається таким, що пов`язаний з виробництвом, і складається акт за формоюН-1,є перебування на робочому місці, на території підприємства або в іншому місці роботи протягом робочого часу,або за дорученням власника в неробочий час,під час відпустки, у вихідні та святкові дні; приведення в порядок знарядь виробництва,засобів захисту,одягу перед початком роботи і після її закінчення, виконання заходів особистої гігієни; проїзду на роботу чи з роботи на транспорті підприємства або на транспорті сторонньої  організації, яка надала його згідно з договором (заявкою), за наявності розпорядження власника; використання власного транспорту в інтересах підприємства з дозволу або за дорученням власника; провадження дій в інтересах підприємства, на якому працює потерпілий ;ліквідації аварій,пожеж та наслідків стихійного лиха на виробничих об`єктах і транспортних засобах, що використовуються підприємством; надання підприємством шефської допомоги; перебування на транспортному засобі або на його стоянці, на території вахтового селища, у тому числі під час змінного відпочинку, якщо причина нещасного випадку пов`язана з виконанням потерпілим трудових (посадових) обов`язків або з дією на нього виробничого фактора чи середовища; прямування працівника до (між) об`єкта (ми) обслуговування за затвердженими маршрутами або до будь-якого об`єкта за дорученням власника.
Відповідно до пункту 5 Порядку № 623 нещасні випадки, пов`язані із заподіянням тілесних ушкоджень іншою особою, або вбивство працівника під час виконання, або у зв`язку з виконанням ним трудових (посадових) обов`язків незалежно від порушення кримінальної справи розслідуються відповідно до цього Положення. Такі випадки беруться на облік і про них складається акт за формою Н-1.
Отже, діючим на момент смерті матері позивача – ОСОБА_4 законодавством вбивство під час перебування на робочому місці відносилось до нещасних випадків на виробництві.
Згідно з частиною першоюстатті 58 Конституції України,закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вонапочинається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності,тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія законута іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли ізакінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Відповідно до статті 5 ЦК Україниакти цивільного законодавства регулюють відносини, яківиникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.
Події, які стали підставою на відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1  мали місце до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, тому з огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а сааме ЦК Української РСР, в редакції 1963 року.
Згідно зістаттею 440-1ЦК УкраїнськоїРСР,в редакції1963року,моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральнашкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.
Необхідною умовою виникнення зобов`язання по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди, є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою в праві прийнято розуміти всяке применшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам,що охороняються,може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову)шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1ЦК УкраїнськоїРСР,в редакції1963року, не визначає її поняття. Визначення цього поняття міститься в правових нормах спеціальних законів, що регулюють певні види суспільних відносин і передбачають право громадян та організацій на відшкодування моральної (немайнової) шкоди (наприклад, статті 1, 33, 34 Закону «Про зовнішньоекономічну діяльність», стаття 10 Закону «Про режим іноземного інвестування», стаття 24 Закону «Про захист прав споживачів», стаття 44 Закону «Про авторське право і суміжні права», стаття 12 Закону «Про охорону праці» та ін.). Разом з тим, враховуючи особливості правового регулювання суспільних відносин цими законодавчими актами, у відповідних нормах про поняття моральної (немайнової) шкоди, встановлюються і різні її критерії. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.
Стаття 440-1ЦК УкраїнськоїРСР,в редакції 1963року, не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди.Отже, відповідно до статті 440-1ЦК України, в редакції 1963року, фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної(немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах.У вказаній статті міститься пряма вказівка на те,що моральна(немайнова)шкода, заподіяна громадянинові або організації діяннями іншої особи,і порушила їх законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Порушення законних прав, указаних в законі осіб, завжди є протиправним. Отже, неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань,за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні. У статті 440-1ЦК УкраїнськоїРСР, в редакції 1963 року, виявляється дія принципу генерального делікту, закріпленого в статті 440 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, в силу якого заподіяння шкоди признається протиправним, якщо особа не була управоважена на її заподіяння.
Стаття 440-1ЦК УкраїнськоїРСР,в редакції1963року,є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Оскільки моральна шкода, завдана позивачу у зв`язку зі смертю її чоловіка в результаті нещасного випадку на виробництві, не відшкодовується ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ні на підставі Закону України«Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ні Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 427, така моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносинЦК Української РСР, в редакції 1963 року.
Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних,душевних, психічних тощо), якихзазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Спори провідшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статями 7,440-1ЦК УкраїнськоїРСР, в редакції 1963 року, та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення,виходив зтого,що смерть  ОСОБА_4  сталася на виробництві під час виконання трудових обов`язків, у зв`язку із чим обґрунтовано поклав обов`язок по відшкодуванню шкоди позивачу, завдану смертю  ОСОБА_4  на Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», як правонаступника Криворізького державного гірничо - металургійного комбінату «Криворіжсталь».
Оскільки нещасний випадок, внаслідок якого загинула матір позивача ОСОБА_4 , стався 05.10.2000 року під час виконання нею трудових обов`язків, тобто до набрання чинності ЦК України, що надало позивачу право на відшкодування моральної шкоди, колегія суддів приходить до висновку що до правовідносин сторін мають застосовуватись положення статті 440-1 ЦК УкраїнськоїРСР, в редакції 1963 року, в зв`язку з чим, вважає безпідставними доводи представника відповідача про те, що нормами ст. 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, не передбачалося право позивача на відшкодування моральної шкоди, завданою смертю матері, внаслідок смерті на виробництві, адже таке право передбачено нормами ЦК України, в редакції 2004 року.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, колегією суддів відхиляються, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.
Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.
В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ«АрселорМіттал КривийРіг» посилається на  позицію Верховного Суду, викладену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2020 року справа № 210/57/19 (провадження № 61-16622св19), прийнятої за наслідками розгляду справи з аналогічних правовідносин, в якій зазначено, що у судів були відсутні правові підстави для задоволення позову позивача доньки загиблого, оскільки нещасний випадок на виробництві з особою батьком позивача, стався у вересні 1998 року, порядок відшкодування моральної шкоди на час виникнення спірних правовідносин регулювався статтею 440-1 ЦК Української РСР, статтею 12 Закону України «Про охорону праці» (в редакції, чинній на момент настання нещасного випадку) та Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 472 від 23 червня 1993 року, якими не передбачалося право членів сім`ї потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи на виробництві.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Разом з тим, Верховний Суд у складі суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові № 213/4098/18 від 29 листопада 2019 року дійшов протилежного висновку. Так, залишаючи без змін касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», касаційний суд зазначив про те, що ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для покладення на роботодавця - ПрАТ «ІнГЗК» обов`язку з відшкодування позивачці, як дочці загиблого внаслідок нещасного випадку на виробництві працівника відповідача, завданої моральної шкоди з підстав, визначених статтею 440-1 ЦК Української РСР.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 червня 2019 року (справа № 212/2904/17) та у постанові від 15 травня 2019 року (справа № № 212/7779/17).
Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.
Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв`язку з втратою близької людини.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений без повного урахування роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування   моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. 
Колегія суддів, вважає за необхідне, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити її з 250 000 грн. до 200 000 грн.
Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України   оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
У зв`язку із зменшенням розміру стягнутої судом першої інстанції моральної шкоди підлягає зменшенню стягнутий судом першої інстанції розмір судового збору, з огляду на наступне.
Згідно положення, закріпленого в п. 2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.
Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. 
Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.
Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року, справа № 761/11472/15-ц.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Виходячи з цих обставин, колегія суддів, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» і зменшивши його з 2 500 гривень до 2 000 гривень.
Колегія суддів вважає за необхідне компенсувати ПАТ «АрселорМіттал Крвиий Ріг» судовий збір за подання апеляційної скарги, у розмірі 750 грн. за рахунок держави.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду – зміні, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - задовольнити частково.
Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 січня 2021 року змінити, в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 , зменшивши цей розмір з 250 000 грн. до 200 000 (двісті тисяч) гривень.
Рішення суду змінити, зменшивши розмір стягнутого з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судового збору з 2 500 гривень до 2 000 (дві тисячі) гривень.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Компенсувати судові витрати Публічному акціонерному товариству «АрселорМіттал Кривий Ріг» в сумі 3750 (три тисячі сімсот п`ятдесят) гривень за подання апеляційної скарги, за рахунок держави, в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 18 травня 2021 року.

Головуючий:

Судді: