КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 366/996/20
провадження № 22-ц/824/6734/2021
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
     
26 травня  2021 року                                                                                                    м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді - доповідача Кирилюк Г. М. 
суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А., 
 
розглянувши в порядку письмового провадження справу за  позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Іванківського районного суду Київської області від 09 жовтня 2020 року у складі судді  Гончарук О. П.,
 
встановив:
 
18.05.2020 Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ  «ПриватБанк») звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.03.2016 у розмірі 53 453,95 грн та судові витрати  у розмірі  2 102 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 звернувся до  АТ КБ  «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг,  у зв`язку з чим  підписав заяву  №б/н  від 16.03.2016.
Відповідач  при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг»,  «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті  www.privatbank.uа, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Відповідач  ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, що  діяли станом на  момент  підписання  анкети-заяви, що  підтверджується  його підписом у заяві.  
При укладенні  договору  сторони керувалися  частиною 1 статті 634 ЦК  України, згідно якої договором  приєднання є договір,  умови якого  встановлені однією  із сторін  у формулярах  або  інших  стандартних формах, який  може бути укладений лише шляхом приєднання  другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не  може  запропонувати свої  умови договору.  
Відповідно  до виявленого  бажання  відповідачу було  відкрито  кредитний рахунок, що  підтверджується  випискою по  рахунку, та встановлено  початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування  картрахунку . 
Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку, на якій розмір кредитного ліміту в подальшому збільшився до 23 000 грн.
Згідно п. 2.1.1.12.7.2. договору в разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань
за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за
користування кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах,
що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, з
розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Договору.
У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно п. 2.1.1.12.6.1.
договору клієнт сплачує банку пеню в розмірі зазначеному в Тарифах, що діють на дату
нарахування.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України та п. 2.1.1.7.6 Договору при порушенні
позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим
договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф згідно
тарифів в розмірі 500 грн (в еквіваленті 500 грн за кредитними картками, відкритим у
валюті USD) + 5% від суми позову.
З  01.03.2019  впроваджені  зміни Умов  та правил  надання  банківських послуг   в частині нарахування  відсотків, а саме  відповідно до  п. 2.1.1.2.12 в разі порушення зобов`язань  щодо повернення  кредиту, сплати  процентів за користування кредитом, неустойка та виконання  інших зобов`язань,  починаючи з  181-го  дня з моменту порушення  зобов`язань клієнта  з погашення  кредиту  клієнт зобов`язується сплатити на користь банку   заборгованість  по кредиту, а також  проценти  від суми  неповернутого  в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625  ЦК України встановлюються  за домовленістю сторін   у процентах від  простроченої суми заборгованості  в розмірі : 86,4% - для картки "Універсальна"; 84,0%  - для картки "Універсальна  голд".
Позивач свої зобов`язання  за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу  можливість  розпоряджатись кредитними коштами на  умовах, передбачених договором  та в межах  встановленого  кредитного  ліміту.
У  зв`язку з  порушенням  відповідачем зобов`язань за  кредитним договором, з урахуванням внесених коштів на погашення  заборгованості,   ОСОБА_1 станом на 28.04.2020 має заборгованість  53 453,95 грн, з яких: 29 979,45 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту;  10 563,24 грн -  заборгованість  за  відсотками, нарахованими на  прострочений кредит згідно   ст. 625 ЦК України;  9 889,64 грн - пеня; штрафи відповідно  до  п. 2.1.1.7.6  Умов та правил надання  банківських послуг: 500 грн (фіксована частина),  2 521,62 грн (процентна складова). 
 Рішенням  Іванківського районного суду Київської області від 09 жовтня 2020 року в задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з  АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 500 грн.
У поданій апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» - Крилова О. Л. просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати.
Зазначає, що АТ КБ «ПриватБанк» не погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки воно ухвалено без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів та з порушенням норм процесуального та матеріального права.
Вказує, що з моменту підписання ОСОБА_1 заяви, між ним та банком був укладений договір в порядку частини 1 статті 634 ЦК Украйни шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору.
АТ КБ «ПриватБанк» надало достатньо доказів на підтвердження отримання   ОСОБА_1 грошових коштів та існування між сторонами кредитних правовідносин, зокрема підписану відповідачем анкету-заяву, виписку по рахунку, розрахунок заборгованості.  
Вказує, що сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті всі істотні умови, оскільки відповідач після отримання картки здійснив дії щодо проведення її активізації, користувався нею та отримував кредитні кошти з власної ініціативи.
Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався. 
Відповідно до положень частини 1 статті  369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в ній доказами, поданими суду  першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Звертаючись до суду з цим позовом, АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що 16.03.2016 між ним та відповідачем було укладений кредитний договір (без номера) у   вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ОСОБА_1 погодився з тим, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» (далі - Умови та Правила) та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.uа, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом  у заяві. 
На підтвердження укладення між сторонами кредитного договору, крім підписаної відповідачем анкети-заяви, позивач також надав Витяг  з Тарифів обслуговування  кредитних  карт «Універсальна»,  Витяг з Умов та Правил надання  банківських послуг, розрахунок заборгованості, виписку по рахунку, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування  картрахунку, довідку про видані  картки. 
Згідно з наданим банком розрахунком станом на 28.04.2020 у  відповідача утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 53 453,95 грн, з яких: 29 979,45 грн- заборгованість за простроченим тілом кредиту; 10 563,24 грн- заборгованість  за  відсотками, нарахованими на  прострочений кредит згідно   ст. 625 ЦК України;  9 889,64 грн - пеня; штрафи відповідно  до  п. 2.1.1.7.6  Умов та правил надання  банківських послуг: 500 грн (фіксована частина),  2 521,62 грн (процентна складова).  
Відмовляючи у задоволенні  позову, суд першої інстанції  виходив з того, що позивачем  не  надано  належних  та допустимих доказів  укладення  договору  банківських послуг від 16 березня 2016 року та користування  відповідачем  кредитними коштами, недоведеності  обставин надання  позичальникові кредитних коштів у розмірі та на  умовах, встановлених договором.  
Апеляційний суд  не може повністю погодитись  з такими висновками суду  першої  інстанції  з огляду на таке.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
У  підписаній  позичальником заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за  пенею та штраф відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання  банківських послуг.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 16.03.2016, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» «Універсальна CONTRACT»   «Універсальна GOLD» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www.privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: архів Умов та  Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www.privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо  сплати пені  та штрафів у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування.
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (16.03.2016) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (18.05.2020), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також якщо ці умови прямо не передбачені як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
З наведених підстав  суд першої  інстанції дійшов  правильного висновку про те, що банк не довів, що саме надані Умови є складовою кредитного договору і що саме ці Умови відповідач мав на увазі, підписуючи анкету-заяву позичальника.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Заперечуючи проти  позову  ОСОБА_1 посилався на відсутність  доказів про те, що сторони обумовили в письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування  кредитними  коштами, а також  відповідальність  у вигляді  сплати неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів   виконання  договірних зобов`язань, а також доказів   відкриття на його  ім`я  рахунку, виписки з особового  рахунку. 
При цьому останній не заперечував сам факту отримання грошових коштів та користування кредитними коштами. 
На підтвердження факту користування відповідачем кредитними коштами,  позивачем  надано виписку з карткового рахунку відповідача, з якої вбачається, що останній   користувався  грошима,  отримав  кредитну  картку, частково сплачував заборгованість за договором. Вказана  виписка  містить інформацію  про  рух коштів на  балансі карткового  рахунку  відповідача, всі операції за картковим рахунком,   а тому  є  належним доказом по справі. 
Відповідно до даних виписки по картковому рахунку відповідача, за період  19.05.2016 по 19.05.2016 останній  отримав  грошові  кошти в сумі 45 219,15 грн та  повернув  41 416,87  грн.  Розмір  неповернутих  грошових  коштів становить  3 802,28 грн. 
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а також враховуючи, що факт отримання кредиту та його розмір відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, колегія суддів вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Відповідно до  ч. 1 ст.376  ЦПК  України підставами для скасування судового рішення  повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Отже, рішення суду першої рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених статтею 376 ЦПК України, необхідно скасувати в частині вирішення позовних вимог про стягнення непогашеної заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3 802,28  грн, розмір якої підтверджений банківською випискою по картковому рахунку і не спростований відповідачем.
Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами з підстав та у розмірі встановленому статтею 1048 ЦК України (на рівні облікової ставки Національного банку України) позивач не заявляв.
Пред`являючи вимогу про стягнення 10 563,24 грн заборгованості за процентами, нарахованим на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, позивач порядок їх нарахування (починаючи із 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта) та розмір (84,4 % для картки «Універсальна», 84 % для картки «Універсальна голд») обґрунтував посиланням на положення пункту 2.1.1.2.12 Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не можна вважати складовою кредитного договору, укладеного між сторонами.
З огляду на відсутність в анкеті-заяві строку кредитування (строку повернення   відповідачем кредиту) та ненадання суду доказів пред`явлення банком в порядку статті 530 ЦК України відповідної вимоги щодо виконання позичальником обов`язку із повернення кредиту до подання цього позову, відсутні підстави для покладення на відповідача відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України у вигляді трьох процентів річних від простроченої суми за визначений банком у позові період.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Оскільки позивач не надав доказів про те, що відповідач на час підписання анкети - заяви достовірно знав про розмір процентів за користування кредитом та розмір штрафних санкцій, списання позивачем з рахунку позивача процентів за користування кредитом не можна визнати правомірним та таким, що відповідає умовам договору.
Доводи апеляційної скарги про те, що оскільки відповідач користувався кредитними коштами, частково погашав кредит,  то достовірно знав про відповідальність за неналежне виконання  взятих на  себе зобов`язань ґрунтуються на припущеннях. 
За таких обставин суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції в частині  відмови в задоволенні позову  щодо  стягнення  заборгованості за процентами, нарахованими на прострочений кредит, пені та штрафів є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
З огляду на  розмір задоволених позовних вимог -  7,11%, з   відповідача  на  користь  позивача підлягають  стягненню витрати по сплаті судового  збору  в сумі 373,63 грн  (5 255 грн х 7,11%).
 Рішення  суду першої  інстанції  в частині  стягнення  з  позивача на  користь   відповідача витрат  на професійну  правничу допомогу  підлягає  зміні,  шляхом  зменшення  розміру  таких витрат  до  суми 5 108,95 грн.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України  суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Іванківського районного суду Київської області від 09 жовтня 2020 року в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення заборгованості за кредитом  скасувати.
Постановити в цій частині нове судове рішення про  часткове  задоволення  позову. 
Стягнути з   ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) заборгованість за тілом  кредиту  в сумі 3 802,28  грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по  сплаті судового  збору  в сумі 373, 63  грн.
Рішення Іванківського районного суду Київської області від 09 жовтня 2020 року в частині стягнення  витрат на  професійну  правничу допомогу  змінити.
Зменшити  розмір  витрат на  професійну  правничу допомогу, що  підлягає стягненню з  Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на  користь  ОСОБА_1   з  5 500  грн  до  5 108, 95 грн.
В решті рішення  суду  залишити  без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття,  оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                      Г.  М. Кирилюк
 
Судді:                                                                        Т.  А. Семенюк  
 
                                                                                   І.  М. Рейнарт