26.04.21
33/812/124/21
Справа №484/596/21                 
Провадження № 33/812/124/21                            
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП 
П О С Т А Н О В А
Іменем України
26 квітня 2021 року                                                                 м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого судді – Бондаренко Т.З.,
із секретарем судового засідання – Горенко Ю.В.,
за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Бездітного В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу 
ОСОБА_1  
на постанову, яку ухвалив Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області під головуванням судді Максютенко О.А. у приміщенні цього суду 12 березня 2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Врадіївка Миколаївської області, проживає за адресою АДРЕСА_1 , студент, визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік,
в с т а н о в и в:
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 209451, складеного 21 лютого 2021 року, цього ж дня о 02 годині 57 хвилин ОСОБА_1 в м. Первомайську Миколаївської області по вул. Молокова, керував автомобілем ВАЗ 21124 д/н НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння шкіри обличчя, тремтіння кінцівок рук. На місці зупинки в присутності двох свідків водій ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного приладу «Драгер» №0930 Тест 1200 після чого прилад показав 0.51 проміле. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.9 а Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
  Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 березня 2021 року ОСОБА_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та 454 грн. судового збору на користь держави. 
        Не погоджуючись із постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та ухвалити нову, якою провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 130 КУпАП. 
Апелянт вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, ухваленою з порушенням чинного законодавства. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що при ухваленні постанови суд  взяв до уваги лише матеріали справи складені працівниками поліції, а покази свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишено поза увагою суду. Так ОСОБА_1 виявив бажання пройти огляд в медичному закладі, проте працівниками поліції йому було відмовлено. 
Також зауважено, що в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння. Крім того акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів не містить підпису посадової особи та дати його складання. 
Апелянт вважає, що прилад, за допомогою якого проходив огляд не відповідає сертифікації в Україні, на що вказували свідки, проте оригінал відеозапису на диску таке не відображає оскільки не містить звуку.
Апеляційну скаргу мотивовано ще тим, що протокол про адміністративне правопорушення складено з порушеннями вимог ст.256 КУпАП, оскільки в ньому не зазначено точне місце, час зупинки та суть правопорушення, права передбачені ст.63 Конституції України водію не роз`яснялись.
Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, його захисника, які підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі матеріали, апеляційний суд дійшов наступного висновку. 
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Згідно статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
Відповідно до статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції України і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Як зазначено у статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).
       Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
       Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
       Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 ст. 7 КУпАП).
Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, серії ДПР18 № 209451, складеного 21 лютого 2021 року, 21 лютого 2021 року о 02 годині 57 хвилин ОСОБА_1 в м. Первомайську Миколаївської області по вул. Молокова керував автомобілем ВАЗ 21124 д/н НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння шкіри обличчя, тремтіння кінцівок рук. На місці зупинки в присутності двох свідків водій ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного приладу «Драгер» №0930 Тест 1200 після чого прилад показав 0.51 проміле, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.9 а Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
       Районний суд, визнаючи винним ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого положенням ч. 1ст.130 КУпАП, виходив з доведеності його вини письмовими доказами, які містяться у справі, а саме протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.
       В той же час з таким висновком суду не можна погодитись.
Згідно частини 1 статті 130 КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Таким чином, положення ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за два самостійні склади адміністративного правопорушення, а саме як за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння. 
З наведених норм слідує висновок-відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння є окремою підставою для притягнення до адміністративної відповідальності незалежно від того тверезий водій чи ні.
У п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
За п.1.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п.1.9).
Так, із змісту протоколу про адміністративне правопорушення слідує, що ОСОБА_1 звинувачується в тому, що він керував транспортним засобом ВАЗ 21124 номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах із порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя, тремтіння кінцівок рук. На місці зупинки в присутності двох свідків водій ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного приладу Драгер, за результатом якого прилад показав 0,51 промілє. Від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі в присутності двох свідків відмовився, чим порушив п.2.9 а Правил дорожнього руху. 
Згідно пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306 (далі- Правила), водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
В той же час порушення п 2.5 Правил дорожнього руху, я ким передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ОСОБА_1 не зазначається.
Таким чином, в протоколі фактично викладено два взаємовиключних складу адміністративних правопорушення.
Відповідно до ч.ч.2,3,5 ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Процедуру направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду визначає Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року за №1103 (далі – Порядок).
Відповідно до п.п.2,3,4,6,7,8 вказаного Порядку огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.
Огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків.
Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.
Таким чином при складанні протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП –поліцейський зобов`язаний дотримуватись відповідного алгоритму дій (процедури) при проведенні огляду та оформленні його результатів, в тому числі фіксування відмови від проходження огляду водієм.
Так, за результатами огляду було складено акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зазначені результати зовнішнього огляду обстежуваної особи. Відмічено запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук, невиразна мова. Хитка хода, що не відповідає обстановці. В акті зазначено про те, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння з зазначенням 0,51%, а також що ОСОБА_1 від підпису відмовився.
ОСОБА_1 , в судовому засіданні суду першої інстанції, а також в апеляційній скарзі наполягав на тому, що алкоголь він не вживав, тому без застережень погодився на проходження тестування приладом Драгер, однак з його результатами був не згоден, тому просив працівників поліції проїхати до медичного закладу для продовження його огляду. Проте в цьому йому було відмовлено з посиланням на те, що в медичному закладі проводиться обстеження лише в разі скоєння ДТП. Оскільки він не був згоден з результатами тестування Драгером, він відмовився від підпису в протоколі та акті обстеження. 
В судовому засіданні суду першої інстанції відповідно до протоколу судового засідання від 12 березня 2021 року та відповідного електронного носія з записом судового засідання, був допитаний ОСОБА_6 та свідок ОСОБА_2 - в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, які пояснили, що ОСОБА_1 не вживав алкоголь тому не був згоден з результатами Драгеру та просив працівників поліції проїхати до медичного закладу для його огляду на стан алкогольного сп`яніння на що працівниками поліції йому було відмовлено з посиланням на те, що таке можливо лише в разі ДТП.
Районний суд, відхиляючи покази вказаних свідків зазначив, що вони є друзями ОСОБА_1 , а також що їх покази спростовуються іншими доказами у справі.
Так, з показів свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , наданих письмово та допитаних в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, вбачається, що були запрошені поліцейськими, як свідки того що ОСОБА_1 було зупинено та виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Працівниками поліції було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального приладу «Драгер». Водій погодився пройти огляд на місці за допомогою спеціального приладу, в результаті такого проходження огляду у водія виявлено 0,51 %. Також, що водій відмовився від підпису в протоколі про адміністративне правопорушення та проходження огляду в медичному закладі.
Таким чином, покази свідків, які були в транспортному засобі ОСОБА_1 та покази свідків, які були запрошені поліцейськими є протилежними та містять взаємовиключні покази щодо відмови ОСОБА_1 від проходження огляду в медичному закладі. 
До матеріалів справи додано відеозапис здійснений поліцейськими під час оформлення матеріалів даного адмінправопорушення.
Відповідно до ч.5 розділу 2 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затверджена наказом Міністерства внутрішніх
справ України 18 грудня 2018 року № 1026  включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Проте, відеозапис доданий до протоколу про адміністративне правопорушення складеного стосовно ОСОБА_1 не відповідає вказаним вимогам. 
Так, відеозапис складається із трьох файлів. На першому файлі, зафіксовано відеозапис щодо зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , що останнім не оспорюється. На другом файлі міститься відео факту продуття ОСОБА_1 приладу Драгер та його показники, що також не оспорюється ОСОБА_1 . Вказані два файли не містять звуку. На третьому файлі міститься зображення під час перебування в автомобілі працівника поліції та ОСОБА_1 , якому пропонується підписати протокол, на що він пояснює, що не згоден і від підпису відмовляється, що останній також не оспорює.
З аналізу вказаного відеозапису вбачається, що він не є неприривним, як того вимагає Інструкція. Причину переривання відеозапису не зазначено. Вказаний відеозапис не містить фіксації факту пропозиції з боку працівників поліції щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння саме в медзакладі та відмову ОСОБА_1 саме від цієї пропозиції.
Таким чином, заперечення ОСОБА_1 щодо його відмови від проходження від огляду в медичному закладі матеріалами справи не можна вважати спростованими.
Посилання районного суду на те, що відсутність на відеозапису звуку не спростовує факту пропозиції ОСОБА_1 проходження огляду в медичному закладі, є хибним, оскільки здійснення належного відеозапису є обов`язком поліцейського. При цьому відеозапис на якому зафіксовано факт продуття ОСОБА_1 приладу Драгер після фіксації його результатів фактично одразу припиняється, тобто не містить будь якої розмови поліцейського з ОСОБА_1 , щоб могло свідчити про ймовірність пропозиції поліцейського проходження огляду водія в медзакладі. 
При цьому також не можна погодитись з висновком районного суду щодо надання переваги показам свідкам запрошеним працівниками поліції над показами осіб, які були присутні разом з ОСОБА_1 при оформленні всіх матеріалів адміністративного правопорушення. Так, присутність свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_2 зафіксовано на відеозйомці, в той час як присутність свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на відеозйомках не зафіксовано, тоді як ОСОБА_1 стверджував, що свідки були присутні лише при продутті Драгера та підписали незаповнені бланки і одразу поїхали. Про таке зазначили і свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_2 . Наведеним відеозаписом такі пояснення не спростовуються. В той час, як відеофіксація оформлення протоколу саме і запроваджена законодавцем з метою повної фіксації процедури оформлення матеріалів щодо адмінправопорушення з метою уникнення будь яких сумнівів стосовно дотримання поліцейськими законодавчо встановлених процедур. 
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
З огляду на наведене вище, нездійснення поліцейськими належного відеозапису з чіткою фіксацією відмови ОСОБА_1 від проходження огляду в медичному закладі є порушенням встановленої процедури оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, що свідчить про недоведеність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП 
Тому постанова суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП, через відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.
Керуючись статтями 247, 294 КУпАП, суд 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 березня 2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за протоколом серія ДПР18 №209451 від 21 лютого 2021 року, скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського 
апеляційного суду Т.М.Бондаренко