ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1022/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/7918/20 Категорія: 310020000 	Демчик Р. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Нерушак Л. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       03 червня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ :

Головуючого         Нерушак Л.В. ( суддя – доповідач) 
Суддів                 Василенко Л.І., Карпенко О. В. 

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ;
відповідач - ОСОБА_2 ;
третя особа ОСОБА_3 ;
особа, яка подає апеляційну скаргу - позивач - ОСОБА_1 

розглянувши у м. Черкаси  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 березня 2021 року, постановленого під головуванням судді Демчика Р. В. в Придніпровському районному суді м. Черкаси, повний текст рішення складений 24.03. 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини, третя особа ОСОБА_3 , -
в с т а н о в и в :
 
12 листопада 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини, третя особа ОСОБА_3 .
 
В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 вказує, що рішенням Корсунь - Шевченківського районного суду Черкаської області від 18 травня 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 та користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 750 грн. щомісячно до досягнення повноліття дитиною, які підлягають індексації відповідно до закону.
У позовній заяві позивач вказує, що 09 червня 2017 року ОСОБА_1 отримала виконавчий лист № 699/19/17/148 про стягнення аліментів на утримання дитини і 12 червня 2017 року звернула його для виконання за місцем роботи ОСОБА_2 , а саме ФОП ОСОБА_5 .
Позивач ОСОБА_1 посилається, що останні чотири місяці їй на карту поступають аліменти на утримання сина в розмірі 970 грн. 12 коп. Такий розмір аліментів є недостатнім для забезпечення потреб дитини, вказує позивач. Позивач самостійно, власними силами, намагається матеріально забезпечити, доглядати, виховувати сина хоча, вона є інвалідом дитинства і їй протипоказана важка фізична праця.
Крім того, позивач ОСОБА_1 вказує, що відповідач ОСОБА_2 є здоровою, працездатною людиною і має можливість сплачувати аліменти. Розмір свого доходу він ніколи позивачу не повідомляв. Оскільки, домовленості щодо участі відповідача в утриманні спільної дитини не досягнуто, позивач ОСОБА_1 змушена звернутись до суду.
Позивач ОСОБА_1 також вказує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, пославшись на норми ст. 7 Закону України «Про Державний Бюджет України на 2020 рік».
ОСОБА_1 вважає, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача на щомісячне утримання спільного сина є недостатнім, а тому позивач просила змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми в розмірі 750 грн. на стягнення аліментів у частці від заробітку ( доходу ) відповідача та стягувати аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття дитиною, який є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. 
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 березня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини, третя особа ОСОБА_3 - задоволено частково.
Змінено спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 18 травня 2017 року (справа № 699/18/17) та стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 місце проживання: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 адреса проживання: АДРЕСА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.
Відкликано у ФОП ОСОБА_5 виконавчий лист № 699/19/17, виданий 09.06. 2017 року Корсунь-Шевченківським районним судом Черкаської області.
Не погоджуючись із рішенням суду, позивач ОСОБА_1 оскаржила рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу21.04. 2021 року через суд першої інстанції.
В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги позивач ОСОБА_1 вказує, що вважає рішення суду є незаконним та повинно бути скасованим у зв`язку із неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права.
Щодо визначеного судом розміру аліментів, а саме : 1/6 частки всіх доходів, то скаржник не погоджується із висновками суду, так як вважає такий розмір є необґрунтованим та недостатнім для утримання дитини. 
Зокрема, ОСОБА_1 посилається, що факт перебування відповідача ОСОБА_2 у шлюбі та народження сина в даному шлюбі у 2018 році не є тими обставинами, які свідчать про неможливість сплачувати аліменти у розмірі 1/ 4 частини доходів відповідача, як просила позивач в своїх позовних вимогах. 
Скаржник ОСОБА_1 вважає, що розмір аліментів в розмірі 1/ 4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття дитиною, буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а також такий розмір аліментів є гарантований законом. 
ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 березня 2021 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини, змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Корсунь – Шевченківського районного суду Черкаської області від 18 травня 2017 року та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття. 
Відзив на апеляційну скаргу на адресу Черкаського апеляційного суду від відповідача не надходив. 
Згідно до вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції . 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи. 
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, та зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи згідно до вимог ЦПК України щодо розгляду даної категорії справ.
Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно  п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає вищевказаним нормам закону. 
 Вирішуючи спір, та задовольняючи частково позовні вимоги позивача про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог та підставності для зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на розмір стягнення аліментів у частці на утримання неповнолітнього сина сторін, оскільки дитини проживає з матір?ю, яка має право на звернення з вказаним позовом. 
Суд першої інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення вимог позивача, враховуючи, що законом визначений мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та зважаючи на обов`язок обох батьків в рівній мірі утримувати дитину, приймаючи до уваги середньомісячний дохід відповідача, районний суд визначив, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів доходів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів послався у рішенні, що  позивачем не доведено обставин, та не надано суду належних і допустимих доказів щодо погіршення матеріального становища позивача, або наявність інших обставин, які зумовлюють необхідність збільшення розміру аліментів.
Районним  судом при вирішенні спору  встановлено, що  відповідач працевлаштований,  отримує заробітну плату, перебуває в зареєстрованому шлюбі та має на утриманні ще одного малолітнього сина, а тому суд  першої інстанції, врахувавши вимоги закону, наявність двох малолітніх дітей на утриманні батька, прийшов до висновку  про  часткове задоволення  позовних вимог позивача про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини, змінивши спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 18 травня 2017 року та ухвалив рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття. Суд відкликав виконавчий лист № 699/19/17, виданий 09.06.2017 року Корсунь-Шевченківським районним судом Черкаської області, оскільки він втратив чинність у зв`язку із зміною розміру стягнення аліментів на дитину.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст.129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, що передбачено ч.1 ст. 13 ЦПК України.
Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно із ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН « Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
За змістом ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 18 травня 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 та користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 750 грн. щомісячно до досягнення повноліття дитиною, які підлягають індексації відповідно до закону ( а. с. 11-12).
Аліменти на користь ОСОБА_1 стягуються з відповідача ОСОБА_2 в примусовому порядку за виконавчим листом № 699/19/17 від 18.05.2017 року ( а. с. 13).
12 червня 2017 року виконавчий лист № 699/19/17/148 про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_7 позивач ОСОБА_1 звернула до виконання за місцем роботи ОСОБА_2 , а саме ФОП ОСОБА_5 .
Згідно даних копії виписки АТ КБ «Приватбанк» про надходження коштів ОСОБА_1 вбачається, що на даний час, з урахуванням індексації, позивач ОСОБА_1 фактично отримує аліменти на утримання сина в розмірі 970 грн. 12 коп. (а. с. 10).
Звертаючись до суду із даними позовними вимогами про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини, позивач ОСОБА_1 підставою своїх вимог вказувала те, що вона є інвалідом дитинства( ІІІ група), їй протипоказана важка фізична праця, самостійно, власними силами вона намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати сина, а відповідач ОСОБА_2 є здоровою, працездатною людиною, має можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі, ніж він сплачував. Тому на переконання позивача ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 має можливість сплачувати аліменти у розмірі 1/ 4 частини від доходів відповідача, вважає позивач.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов?язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров?я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. 
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. 
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. 
Відповідно до вимог ст. ст. 183, 184 СК України, за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно до вимог ст. 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров?я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»  вказано, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Так, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач ОСОБА_2 є здоровою, працездатною особою, працевлаштований у ФОП ОСОБА_5 з 11.07.2016 року, на даний момент займає посаду охоронника. Дохід відповідача за період з 01.08.2020 року по 31.01.2021 року складає 33 617,26 грн. (в тому числі на утримання в розмірі 12 405,36 грн.), що підтверджується даними довідки, виданої ФОП ОСОБА_5 (а. с. 34).
Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 09.08.2018 року Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, 09.08.2018 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 (відповідачем по справі) та ОСОБА_8 (третя особа по справі), актовий запис № 1258 (а. с. 37).
Згідно даних свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 18.10.2018 року, відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 38), матір?ю якого є ОСОБА_3 , тобто у відповідача на утриманні перебуває ще одна малолітня дитина. 
З огляду на вищевикладене та встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи, враховуючи те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, приймаючи до уваги середньомісячний дохід відповідача ОСОБА_2 , колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліментів у розмірі 1/ 6 частини з всіх видів заробітку ( доходу ) відповідача. 
 Апеляційний  суд  не вбачає підстав  для задоволення вимог  апеляційної скарги позивача  щодо   скасування рішення районного суду та збільшення частки розміру аліментів  до 1/ 4 частини всіх видів заробітку (доходу )відповідача, оскільки доводи скаржника не спростовують  висновків суду, яким враховано всі обставини у справі, та  вимоги  ст. 182 СК України, та  обидві дитини повинні мати матеріальне утримання  від батька дітей, тому  сума аліментів, визначена судом в розмірі 1/6 частини всіх видів доходів  відповідача,але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, відповідає вимогам закону, обставинам справи, судом враховано розмір заробітної плати відповідача, тому апеляційний суд погоджується з таким, визначеним судом розміром стягнення аліментів на утримання дитини, оскільки визначений розмір аліментів у 1/ 6 частці від всіх доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є правильним та обґрунтованим, достатнім для необхідного повноцінного матеріального забезпечення та виховання спільної дитини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки обоє батьків мають обов`язок щодо утримання дитини до її повноліття.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що при визначенні розміру аліментів районний суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно виходив з рівності обов`язку батьків щодо утримання дитини, враховуючи матеріальне становище стягувача та платника аліментів. 
При цьому, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції належно оцінено той факт, що ОСОБА_2 перебуває в іншому шлюбі, розмір його заробітної плати, а також те, що   ОСОБА_2 в другому шлюбі він також має неповнолітню дитину - сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який має право на утримання батька до повноліття
Що стосується посилання скаржника в апеляційній скарзі стосовно того , що судом першої інстанції неправомірно взяті до уваги докази, надані відповідачем, то апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно матеріалів справи вбачається, що ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.12.2020 року відкрито провадження у даній справі з визначенням здійснення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Розгляд справи призначено на 13 січня 2021 року о 08 год. 30 хв., копію ухвали направлено учасникам справи, копію позовної заяви та доданих до неї документів направлено відповідачу, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов – п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі( а. с. 19 -20).
Із даних довідки від 16.12.2020 року вбачається, що вихідна поштова кореспонденція по даній справі, на виконання розпорядження керівника апарату Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.11. 2020 року № 36 « Щодо організації відправлення кореспонденції від суду, враховуючи ситуацію з припиненням фінансування» відповідно оформлена для направлення адресатам, але не відправлена для відправлення, у зв`язку з відсутністю фінансування суду ( а. с. 22).
Згідно даних довідки від 13.01. 2021 року за підписом секретаря судового засідання, фіксування судового засідання, призначеного на 13.01.2021 року о 08 год. 30 хв. не здійснювалося у зв`язку з неявкою сторін ( а. с. 23). Розгляд справи повторно призначено на 10.02. 2021 року о 08 год. 45 хв. ( а. с. 24, 25).
Згідно даних довідки від 10. 02. 2021 року за підписом секретаря судового засідання, судове засідання, призначене на 10.02.2021 року о 08 год. 45 хв. не відбулося у зв`язку із перебуванням судді на лікарняному ( а. с. 30). Розгляд справи повторно призначено на 02.03. 2021 року о 08 год. 30 хв. ( а. с. 31).
Як вбачається із даних рекомендованого повідомлення відповідач ОСОБА_2 отримав 26.01.2021 року судову повістку з викликом в суд на 10.02. 2021 року, що підтверджується підписом відповідача та датою 26.01. 2021 року ( а. с. 28)
24 лютого 2021 року відповідач ОСОБА_2 подав суду заяву про приєднання до матеріалів справи копії документів ( а. с. 33). 
Отже, на переконання колегії суддів апеляційного суду, оскільки між сторонами виник спір щодо розміру аліментів, що стягуються із відповідача на користь позивача на утримання дитини ОСОБА_7 , то докази надані сторонами, в тому числі і надані відповідачем, мають бути врахуванні судом при вирішенні даного спору, так як вони мають суттєве значення для вірного вирішення спору, та постановлення судом обґрунтованого рішення згідно вирішення спору про розмір аліментів, які підлягають стягненню на утримання неповнолітнього сина сторін. 
Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе звернути увагу, що наявність у позивача ОСОБА_1 ІІІ групи інвалідності, не є підтвердженням її непрацездатності, оскільки III група інвалідності встановлюється тим особам, хто здатен працювати в полегшених умовах, а згідно сімейного законодавства на обох батьків покладено однаковий обов`язок по утриманню дітей. Крім того, посилання скаржника на наявність у неї ІІІ групи інвалідності, як на підставу для зміни способу стягнення аліментів на утримання дитини, не дає підстав для задоволення вимог скаржника, оскільки аліменти стягують на її користь, але на утримання неповнолітнього сина, який перебуває на утриманні обох батьків до свого повноліття. Тому наявність у позивача ІІІ групи інвалідності не є вирішальним для збільшення розміру аліментів на утримання дитини та може слугувати підставою для задоволення позовних вимог позивача про стягнення 1/ 4 частини всіх видів доходів відповідача, оскільки законодавчо діти захищені державою та вказано в СК України, що розмір утримання аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Таким чином, доводи скаржника є необґрунтованими, не знайшли свого підтвердження належними доказами, а за таких встановлених судом обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції прийшов вірного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для частково задоволення вимог ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів, визначеного рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 18 травня 2017 року та стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.
За таких обставин, доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції, скаржником ОСОБА_1 не надано суду апеляційної інстанції доказів того, що судом невірно застосовано норми матеріального права, допущено порушення норм процесуального права, що давало б підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, оскільки судом дано належну оцінку всім доказам позивача, але наданих позивачем доказів недостатньо для задоволення вимог позивача ОСОБА_1 щодо стягнення аліментів на утримання дитини саме в розмірі 1/ 4 частини.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що слід відзначити, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
        Отже, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та безпідставними, не підлягають задоволенню колегією суддів апеляційного суду, оскільки  скаржником не підтверджено доказами, що судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права, так як апеляційна скарга не містить посилання на такі докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а доводи скаржника зводяться до переоцінки доказів і незгоди скаржника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції.
Виходячи з вищевикладеного, не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення, допущено порушення норм матеріального чи процесуального права та залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи, тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції. 
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що ухвалене у справі рішення є законним та обгрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, зводяться до невірного трактування норм матеріального права і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в  :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини, третя особа ОСОБА_3 , -
- залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно – процесуальним законодавством.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Василенко Л. І. 

Карпенко О. В.