ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1093/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №710/1745/20 Категорія: 304090000 	Сивокінь С. С. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Вініченко Б.  Б. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       10 червня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М., Фетісової Т.Л., за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 23 березня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» ( далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що  відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 24 серпня 2010 року.
Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Отже, підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст.634 ЦК України був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаними договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст.1066 ЦК України) та кредитного договору (ст.1054 ЦК України).
24 серпня 2010 року відповідачем була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». В довідці відповідач власним підписом підтвердив, що з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений.
Відповідачу на підставі договору надання банківських послуг було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 12 000 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшенням або зменшенням) за рішенням та ініціативою банку.
Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором.
Але в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку, яка додається до позовної заяви.
Отже, в порушення п.2.1.1.5.5 договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст.629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 03 листопада 2020 року має заборгованість – 15 107,70 грн, яка складається з наступного: 12 096,16 грн – заборгованість за тілом кредита, в тому числі: 0,00 – заборгованість за поточним тілом кредита; 12 096,16 грн – заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн – заборгованість за нарахованими відсотками; 3 011,54 грн – заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ; 0,00 грн – нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії. 
На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів ПриватБанк, тому позивач просив суд стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 24 серпня 2010 року у розмірі 15 107,70 грн. станом на 03.11.2020 року та судові витрати у розмірі 2 102 грн.
Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 23 березня 2021 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору між позивачем та відповідачем, банк дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Також без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості, Витяг з Тарифів та Умов кредитування не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, що підтверджують вказаних обставин, наведених позивачем в позовній заяві.
Наданий позивачем кредитний договір не містить суми кредитування та строку користування ним, а із наданого розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач заборгованості за тілом кредиту не має, тому вимога банку про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту задоволенню не підлягає.
Оскільки позивачем не доведено достовірно, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, тому вимога банку щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками також не підлягає до задоволення.
Не погоджуючись з рішенням суду, вважаючи, його незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального права, за невідповідністю висновків суду обставинам справи, АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 23 березня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити у повному обсязі та покласти судові витрати на відповідача.
Апеляційні вимоги мотивував тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 24 серпня 2010 року та отримав кредит у розмірі 12 000 грн у вигляді встановленого ліміту на кредитну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Укладаючи кредитний договір , сторони за власним волевиявленням досягли істотних умов по ньому і власноручно його підписали, чим взяли на себе зобов`язання виконувати його належним чином. Відповідач разом з анкетою-заявою підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка була подана до суду першої інстанції разом із позовною заявою і в якій міститься базова відсоткова ставка на місяць 2,5 %.
Вказує, що вся необхідна інформація про умови отримання кредиту, тип відсоткової ставки, процедура виконання договору тощо, які передують виконанню договору була надана позичальнику, що вбачається з умов кредитного договору. Тому висновок суду першої інстанції є безпідставним та свідчить про неповне та неретельне дослідження наданих доказів.
Також відповідачем свої зобов`язання за кредитним договором не виконані, не здійснено своєчасне погашення заборгованості за кредитом, тому і утворилась заборгованість, яка станом на 03.11.2020 року становить 15 107,70 грн. Розрахунок суми заборгованості міститься в матеріалах справи.
Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, АК КБ «Приватбанк» відповідно до статуту є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «ПриватБанк» ( а/с 51-52).
Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14 червня 2018 року, АТ КБ «ПриватБанк» зареєстроване як юридична особа 19 березня 1992 року, основний вид економічної діяльності, 64.19 – інші види грошового посередництва (а/с 50).
У відповідності до банківської ліцензії № 22 від 05 жовтня 2011 року, АТ КБ «ПриватБанк» має право надання банківських послуг, визначених ч. 3 ст. 47 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» (а/с 49).
24 серпня 2010 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву №б/н (а/с 18).
В заяві, яка додана банком до позовної заяви, містяться лише персональні дані ОСОБА_1 , а також, що відповідач згоден з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку.
До позовної заяви додано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», по договору №SAMDN55000034783196, яка підписана ОСОБА_1 24 серпня 2010 року (а/с 19).
Відповідно до вказаної довідки про умови кредитування базова процентна ставка становить 2,5% на місяць, порядок погашення заборгованості – щомісячний платіж в розмірі 7% від суми заборгованості, але не менше 50,00 грн., строк щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним, штраф за порушення строків платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням більше ніж на 30 днів становить 500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості та комісії (а/с 19).
Також судом встановлено, що довідка про умови кредитування з використання кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» не може бути належним доказом у справі, оскільки суперечить довідці про видачу кредитних карток, а саме тому, що кредитна картка № НОМЕР_1 була відкрита 07 липня 2010 року, а довідка про умови кредитування підписана 24 серпня 2010 року.
Так, згідно довідки про видачу кредитних карток, ОСОБА_1 було надано кредитну картку № НОМЕР_1 дата відкриття 07.07.2010 року термін дії до 07/14, а також зазначено картки № НОМЕР_2 дата відкриття 21.12.2011 року термін дії 12/14, картки № НОМЕР_3 дата відкриття 26.12.2014 термін дії 12/17, картки № НОМЕР_4 дата відкриття 11.07.2017 термін дії 07/21 (а/с 17).
Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н) було встановлено наступні кредитні ліміти: з 07 липня 2010 року - старт карткового рахунку, з 26 липня 2010 року – 500,00 грн.; з 21 листопада 2010 року – 3 000,00 грн.; з 04 березня 2011 року – 7 100,00 грн.; 27 червня 2011 року – 9 100,00 грн.; з 04 жовтня 2011 року – 7 100,00 грн.; з 11 жовтня 2016 року – 12 000,00 кредитного ліміту; з 14 квітня 2020 року – 12 000,00 грн.; з 27 квітня 2020 року – 12 000,00 грн.; з 04 травня 2020 року – 0,00 грн. (а/с 16).
З виписки про рух коштів ОСОБА_1 , міститься інформація про рух коштів за трьома картками одночасно № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_4 , а також, що відповідач користувався кредитними коштами шляхом зняття їх з кредитних карт, здійснював платежі, купівля товарів (послуг) , а також поповнював картку.
До позовної заяви банк також додав розрахунок заборгованості за договором від 24 серпня 2010 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 (а/с 4-15), виписку зв договором № б/н по рахункам ОСОБА_1 станом на 04.11.2020 року (а/с 53-66), Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а/с 20-43). 
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 24 серпня 2010 року станом на 03 листопада 2020 року заборгованість ОСОБА_1 становить: 12 096,16 грн – заборгованість за тілом кредита, в тому числі: 0,00 – заборгованість за поточним тілом кредита; 12 096,16 грн – заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн – заборгованість за нарахованими відсотками; 3 011,54 грн – заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ; 0,00 грн – нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії. 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов
та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються вдоговорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Суд першої інстанції правильно виходив із того, що матеріали справи не містять підтверджень, що Умови та правила надання банківських послуг  в АТ КБ «ПриватБанк», які надав позивач, погоджені відповідачем при підписанні заяви-анкети про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк». Висновки суду першої інстанції відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження № 14-131цс19, на яку послався суд.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)  (стаття 89 ЦПК України).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог, оскільки судом не встановлено підстави для існування та нарахування заборгованості, визначеної банком у позовній заяві.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Обґрунтовуючи наявність між сторонами кредитних правовідносин, АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на наявність анкети-заяви відповідача від 24 серпня 2010 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, виписки про рух коштів, виданих на ім`я ОСОБА_1 , довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна. 55 днів пільгового періоду» та наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором від 24 серпня 2010 року станом на 04 жовтня 2020 року.
Дослідивши зазначені документи як окремо, так і у сукупності, суд апеляційної інстанції встановив, що вони не підтверджують факт існування у ОСОБА_1 кредитної заборгованості саме на підставі укладеної з банком анкети-заяви відповідача від  24 серпня 2010 року, оскільки з виписки про рух коштів по рахунку, що міститься в матеріалах справи встановлено, що відповідач здійснював витратні операції (купівля продуктів, товарів, оплата послуг, переказ коштів, зняття готівки, поповнення телефону та інше) , а також здійснював поповнення картковий рахунок ( поповнення готівкою в терміналі, зарахування коштів на картку, зарахування суми вкладу з «Скарбнички», автоматичне погашення з власної картки), тому у відповідача відсутня заборгованості за тілом кредиту, оскільки фактично використані кошти відповідачем повернуті.
В анкеті-заяві від  24 серпня 2010 року не зазначено кредитний ліміт за платіжною карткою, проценти за користування кредитними коштами, термін дії кредитного договору, строк повернення кредитних коштів та відсутні відомості про видачу ОСОБА_1 кредитних карток.
Посилання в апеляційній скарзі на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписаної ОСОБА_1 24 серпня 2010 року, судом апеляційної інстанції не приймаються, оскільки судом першої інстанції було надано обгрунтування щодо не прийняття вказаної довідки як належного доказу нарахування відсотків, оскільки вона суперечить довідці про видачу кредитних карток.
Враховуючи, що у відповідача відсутня заборгованість за тілом кредиту, а довідка про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» не є належним доказом нарахування відсотків, при цьому анкета-заява від 24 серпня 2010 року не містить розмір базової процентної ставки, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог банку в частині стягнення заборгованості по нарахованим відсоткам.
За наведених обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків районного суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.
Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, не вбачається.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.
Рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 23 березня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Судді: