Постанова 
Іменем України
 
21 травня 2021 року      
                                                 
м. Київ 
 
провадження № 22-ц/824/8029/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач), 
суддів: Желепи О.В., Кравець В.А., 
 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
 
на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва про передачу заяви про забезпечення позову на розгляд до іншого суду
 
у складі судді Сирбул О.Ф. 
 
від 01 квітня 2021 року
 
у справі №753/6103/21  Дарницького районного суду м. Києва
 
за заявою ОСОБА_1 
 
про забезпечення позову
 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 
 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "СІТІ ГОЛД",
 
треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова Марія Вікторівна,
 
про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,
 
                                                В С Т А Н О В И В:
 
В березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з вищевказаним позовом. 
 
Одночасно з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом зупинення примусового виконання оспорюваного виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом.
 
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 01 квітня 2021 року заяву передано на розгляд іншого суду з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України.
 
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права.
Як на підставу скасування ухвали суду вказував на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про передачу заяви на розгляд до іншого суду, посилаючись на те, що справа не підлягає розгляду Дарницьким районним судом м. Києва, позовну заяву подано з порушенням правил підсудності.
Зазначив, що суд не врахував правила альтернативної підсудності, внаслідок чого не взяв до уваги, що заяву про забезпечення позову подано разом із позовною заявою, яку подано за місцем проживання позивача.
За вказаних обставин просив скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 01.04.2019 та направити заяву про забезпечення для продовження розгляду до суду першої інстанції.
За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про передачу справи до іншого суду розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що заява про забезпечення позову, як і позовна заява, повинна розглядатися за правилами альтернативної підсудності, визначеними ч. 12 ст. 28 ЦПК України, а саме за місцем виконання виконавчого напису, яким є місце роботи боржника.
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 посилався на те, що він подав заяву разом з позовом, який подано за його зареєстрованим місцем проживання, що відповідає вимогам ч. 12 ст. 28 ЦПК України. 
Колегія суддів вважає обґрунтованими такі доводи апеляційної скарги, з наступних підстав.
Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "СІТІ ГОЛД" про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
Разом з позовною заявою ОСОБА_1   подав заяву про забезпечення позову шляхом зупинення примусового виконання оспорюваного виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом.
Пунктом 2 частини 1 статті 152 ЦПК України визначено, що заява про забезпечення позову подається одночасно з пред'явленням позову до суду, до якого подається позовна заява за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.
За загальним правилом частини першої статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Згідно з правилом про підсудність справ за вибором позивача, передбаченим у частині дванадцятій статті 28 ЦПК України (правила альтернативної підсудності), позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.
Тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох визначених у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (стаття 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина шістнадцята статті 28 ЦПК України).
Отже, право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.
Визначення змісту категорії місця виконання рішення наведене у статті 24 Закону України «Про виконавче провадження».
За правилами частин першої та другої наведеної статті виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Виходячи зі змісту статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» місцем виконання судового рішення є місце провадження виконавчих дій з його примусового виконання. Такі виконавчі дії провадяться за місцем проживання боржника, місцем його перебування, роботи або за місцем знаходженням його майна.
Отже, місце виконання рішення та місце прийняття до виконання виконавчих документів уповноваженим виконавцем можуть не співпадати та є відмінними правовими категоріями.
Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 29.10.2020 у справі №263/14171/19.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11-12). 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що заяву про забезпечення позову, яка подано разом з позовною заявою, подано до суду за місцем виконання виконавчого напису - місцем проживання позивача, що відповідає частині другій статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» та частині дванадцятій статті 28 ЦПК України, а також узгоджується з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України.
Проте, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вказаних обставин та положень закону не врахував, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про передачу заяви про забезпечення позову за територіальною підсудністю до іншого суду.
 
При цьому, колегія суддів звертає вагу, що якщо позивач при пред`явленні позову, з яким одночасно подано заяву про забезпечення позову, дотримався правил альтернативної підсудності, суд не має права передавати заяву про забезпечення позову до іншого суду з мотивів непідсудності заяви цьому суду.
 
Ураховуючи наведене, доводи, викладені в апеляційній скарзі, що ухвала суду першої інстанції про передачу заяви про забезпечення позову до іншого суду є безпідставною та перешкоджає подальшому провадженню у справі, колегія суддів вважає обґрунтованими.
 
Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 369, 374, 379, 383, 384, 389 ЦПК України, 
 
                                                        П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
 
Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 01 квітня 2021 року про передачу заяви про забезпечення на розгляд до іншого суду - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                               О.Ф. Мазурик
 
Судді                                                                                                                            О.В. Желепа
 
                                                                                                                                      В.А. Кравець