ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/4336/19                                  Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  27 травня 2021 року                                                                     м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді                                                             Коротких А.Ю.,
суддів                                                                                Сорочка Є.О.,
                                                                                          Чаку Є.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні позову повністю.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права.
05 травня 2021 року на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив від управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, в якому він просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2020 року - без змін.
26 травня 2021 року на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про перенесення розгляду справи на іншу дату та час, крім того позивач просить розглядати справу в судовому засіданні за його участю та його представника.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для перенесення розгляду справи та перехід у відкрите судове засідання, а тому вищезазначене клопотання ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Згідно зі ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що 22 березня 1994 року, ОСОБА_1 видано посвідчення громадянина, евакуйованого у 1986 році із зони відчуження Серія НОМЕР_1 .
Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії №196 від 24 травня 2019 року, ОСОБА_1 відмовлено у підтвердженні статусу особи, евакуйованої із зони відчуження у 1986 році.
Вказане рішення прийняте у зв`язку з тим, що станом на 26 квітня 1986 року відсутнє постійне проживання, реєстрація (прописка) в с. Машеве (вимоги додатку 3 до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року №551).
Позивач, вважаючи таку відмову протиправною, а свої права - порушеними, звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною першою статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Як встановлено судом першої інстанції, оскаржуване рішення прийнято у відповідності до вимог Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року №551 (далі по тексту - Порядок).
Цей Порядок визначає процедуру видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та передбачає видачу посвідчень громадянам, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадянам, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.
Пунктом 5 Порядку передбачено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особам, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку, після досягнення ними повноліття) та особам, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення, віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (категорія 2) серії Б сірого кольору.
Посвідчення видаються уповноваженими органами за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворених уповноваженими органами (далі - регіональні комісії) у разі встановлення регіональними комісіями факту необґрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії таке посвідчення на підставі рішення цієї комісії підлягає вилученню уповноваженими органами.
Рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний строк з дня надходження необхідних документів до уповноважених органів (пункт 11 Порядку).
Пунктом 13 Порядку зокрема передбачено, що спірні питання щодо визначення статусу осіб, евакуйованих із зони відчуження в 1986 році, розглядаються утвореними Київською та Житомирською облдержадміністраціями комісіями з вирішення спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також осіб, евакуйованих із зони відчуження в 1986 році, на підставі підтвердних документів про участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, евакуацію із зони відчуження в 1986 році, документів, що підтверджують факт проживання в населеному пункті, віднесеному до зони відчуження.
Особові справи громадян надсилаються на розгляд комісій, зазначених в абзацах першому і другому цього пункту, за рішенням регіональних комісій.
Рішення комісій, зазначених у пункті 13 цього Порядку, є підставою для видачі посвідчень відповідної категорії. У разі встановлення такими комісіями факту необґрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії таке посвідчення на підставі рішення таких комісій підлягає вилученню уповноваженими органами.
З наведеного вбачається, що Комісія при Київській обласній державній адміністрації по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також осіб, евакуйованих із зони відчуження в 1986 році, та щодо встановлення факту участі громадян у ліквідації ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї наділена повноваженнями розглядати спірні питання щодо обґрунтованості видачі посвідчень відповідної категорії.
Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, статус постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, з числа евакуйованих із зони відчуження у 1986 році позивачу встановлено на підставі рішення Ватутінського районного суду від 17 січня 1994 року про встановлення факту його перебування в селі Машеве з 26 по 27 квітня 1986 року.
Підставою для прийняття оскаржуваного рішення відповідачем вказано відсутність постійного проживання реєстрації (прописки) ОСОБА_1 в селі Машеве станом на 26 квітня 1986 року.
Статтею 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (тут і далі - в редакції, чинній на момент встановлення позивачу статусу громадянина, евакуйованого із зони відчуження) зокрема передбачено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: 1) інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1; 2) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження: 3) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 4) особи, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993  року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.
Крім встановлених цією статтею категорій осіб, право на пільги, передбачені цим Законом, мають особи, які тимчасово працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986-1987 років на території зони безумовного (обов`язкового) відселення, за умови, що їх було направлено в цю зону за розпорядженнями міністерств, відомств, виконавчих комітетів обласних Рад народних депутатів.
Громадяни, які брали участь у роботах з особливо шкідливими умовами праці, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, що виконувалися за урядовими завданнями у 1986-1990 роках за межами зони відчуження, можуть бути віднесені до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи. Порядок визначення категорій цих осіб, перелік видів робіт і місць, де виконувалися зазначені роботи, встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Громадяни, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, належать до категорії 1, або 2, або 3. Порядок визначення цих категорій встановлюється Кабінетом Міністрів України. Громадяни, які захворіли на променеву хворобу або захворювання яких пов`язане з переопроміненням внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, які сталися не з вини потерпілих, якщо такий зв`язок встановлено медичними закладами, належать до категорій, зазначених у частині третій цієї статті.
Частиною другою статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що підставою для визначення статусу евакуйованих із зони відчуження, відселених і тих, які самостійно переселилися, відповідно до статті 4 є довідка про евакуацію, відселення, самостійне переселення.
Станом на момент встановлення позивачу статусу громадянина евакуйованого із зони відчуження та видачі відповідного посвідчення діяв Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1992 року №501 (далі по тексту - Порядок №501).
Підпунктом «г» пункту 10 Порядку №501, зокрема передбачалось, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС посвідчення видаються на підставі одного з таких документів: 
- рішення суду про встановлення факту безпосередньої участі в будь-яких роботах за певний період, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження, в тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони; 
- потерпілим від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження і особам, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення Уряду про відселення, - на підставі довідки, виданої Київським чи Житомирським облвиконкомом (додаток №3 або 4).
У свою чергу, зі змісту додатку №3 до Порядку №501 вбачається, що довідка підтверджує фактичне проживання та прописку особи у зоні відчуження станом на 26 квітня 1986 року.
З аналізу наведених правових норм вбачається, що підставою для встановлення статусу та видачі посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження є довідка про евакуацію, яка підтверджує факт проживання в населеному пункті, віднесеному до зони відчуження.
Крім того, позивач не спростовує висновків відповідача щодо відсутності факту постійного проживання та реєстрації (прописки) в селі Машеве станом на 26 квітня 1986 року, та не надає доказів на підтвердження протилежного.
Посилання позивача на рішення Ватутінського районного суду від 17 січня 1994 року про встановлення факту його перебування в селі Машеве з 26 по 27 квітня 1986 року не приймаються судом до уваги, оскільки нормами законодавства, чинними на момент встановлення ОСОБА_1 статусу громадянина евакуйованого із зони відчуження та видачі відповідного посвідчення передбачалось, що видача посвідчень здійснюється на підставі рішення суду про встановлення факту безпосередньої участі в будь-яких роботах за певний період, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження, в тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони.
У свою чергу, видача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи на підставі рішення суду про встановлення факту перебування в зоні відчуження Порядком №501 не передбачалось.
Враховуючи наявність у Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації повноважень перевіряти обґрунтованість видачі посвідчення та відсутність в матеріалах справи документів, що підтверджують факт проживання позивача в населеному пункті, віднесеному до зони відчуження, у тому числі довідки, передбаченої додатком №3 до Порядку №501, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги нормативно та документально не підтверджуються, а оскаржуване позивачем рішення скасуванню не підлягає.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачами доведено правомірність своїх дій з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим даний адміністративний позов задоволенню не підлягає.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києві від 09 грудня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      Коротких А.Ю.

Судді:                                                                                          Сорочко Є.О.

                                                                                                    Чаку Є.В.