П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

17 червня 2021 року                                                                               місто Київ
                                                                          справа № 753/3540/21
                                                                          провадження № 22-ц/824/9419/2021
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.  
 
сторони:
позивач -   ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 
відповідач -  ОСОБА_3 
 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу   ОСОБА_2  
на ухвалу Дарницького районного суду м.Києва від 20 квітня 2021 року, постановлену у складі судді Гусак О.С.,
у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дашевська Галина Леонідівна про визнання недійсним договору дарування,-
 
            В С Т А Н О В И В :
 
Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 20 квітня 2021 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус  Київського нотаріального округу Дашевська Г.Л. про визнання недійсним договору позики - повернуто заявнику.
Не погоджуючись з такою ухвалою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу,  в якій просить ухвалу скасувати, справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В апеляційній скарзі посилається на те, що ухвала постановлена судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права. 
Зокрема, зазначає, що  умовами пред`явлення зустрічного позову є взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, а також доцільність сумісного розгляду таких позовів.
У зустрічному позові він звертав увагу на те, що обидва позови (первісний та зустрічний) взаємопов`язані між собою і спільний їх розгляд є доцільним. Обидва позови виникають з одних правовідносин, а задоволення зустрічного позову виключає повністю задоволення первісного позову. 
Задоволення зустрічного позову матиме своїм наслідком відмову ОСОБА_1 у задоволенні первісного позову на тій підставі, що позивач не матиме права на звернення до суду з позовом, оскільки права  останнього, з його боку  та з боку ОСОБА_3 не були порушені осопорюваним договором дарування.
Звертає увагу на те, що в письмових поясненнях третьої особи ОСОБА_4 зазначено про те, що на долученому представником ОСОБА_1 - адвокатом Дзецько Д.В. договорі позики, який начебто укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 10 липня 2017 року, який долучений до позовної заяви, відсутній підпис ОСОБА_1 як позикодавця. При цьому відповідність копії зазначеного договору позики її оригіналу    була засвідчена адвокатом позивача, що свідчить  про наявність у представник позивача також не підписаного примірника договору.   
Аналогічний примірник зазначеного договору позики для суду та нього, яка також засвідчена адвокатом позивача, в якості додатки №3 до позову містить начебто підпис ОСОБА_1 , як позикодавця, що він ставить під сумнів, оскільки він не бачився з ОСОБА_1 10 липня 2017 року. Підпис ОСОБА_1 візуально відрізняється від зразка підпису в паспорті, копія якого також була долучена до позовної заяви, в якості додатку №2.
Свідоме маніпулювання ОСОБА_1 та його представником обставинами, що додатково підтверджує посилання ОСОБА_2   на те, що оскаржуваний договір позики був підписаний з його боку не ознайомлюючись зі змістом такого, його волевиявлення не було вільним і не відповідало внутрішній волі., що є однією із основних вимог, додержання яких є  необхідним для чинності правочину, що стало підставою звернення до суду з зустрічним позовом.  ОСОБА_1 не передавав йому 10 липня 2017 року, так і в подальшому,   жодних грошових коштів, а тому договір позики вважається неукладеним. Сума зазначена у договорі в розмірі  10820,26 доларів США, є не округленою, що також привертає увагу. Насправді зазначена сума не передавалась йому. Між ними немає жодних відносин, вони є наглядно знайомими між собою.
Будь-який договір позики є реальним правочином і вважається укладеним з моменту передання грошей. Саме підписання сторонами тексту договору позики без передання грошей не породжує у майбутньому обов`язку  позичальника повернути обумовлену угодою суму грошей.   Він оспорює договір позики на тій підставі, що грошові кошти насправді не були ним отримані  від позикодавця. 
Про фактичне існування договору позики йому стало відомо тільки після того, як ОСОБА_1 11 листопада 2019 року звернувся до Постійно діючого третейського суду при Торгово-промисловій палаті України  з позовом про стягнення коштів. Рішенням постійно діючого третейського суду від 4 березня 2020 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 , а тому хоче захистити свої права та інтереси в рамках цієї справи шляхом подання зустрічного позову.
 У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Дзецько Д.В.  заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.  
Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 травня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 9 червня 2021 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ухвала суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові) віднесена до п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що у лютому 2021 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дашевська Г.Л. про визнання недійсним договору дарування.
Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 26 лютого 2021 року  відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.
8 квітня 2021 року до суду надійшов зустрічний позов  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дашевська Г.Л. про визнання недійсним договору позики.
Постановляючи ухвалу  про повернення зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із того, що заявлені вимоги у зустрічному позові  відносяться до правовідносин, які не мають спільного предмету  з первісним позовом, що істотно розширює предмет доказування, а тому спільний їх розгляд є недоцільним.
Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції є правильним, виходячи з наступного.
Суди розглядають  в порядку  цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не інакше як на підставі  заяви, поданої  і оформленої  в порядку, встановленому ст. 175,177 ЦПК України.
Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до положень статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.
Отже, виходячи з принципів рівноправності, диспозитивності та змагальності сторін, цивільне процесуальне законодавство гарантує відповідачеві право на захист від пред`явленого позову шляхом подання зустрічного позову.
Зустрічний позов дозволяє розглянути в одному процесі вимоги обох сторін, що дає можливість заощадити час і сприяє більш швидкому захисту їх прав та інтересів, а також запобігає можливості винесення суперечливих і взаємовиключних судових рішень у цивільній справі.
Разом з тим, суд приймає зустрічний позов до спільного розгляду з первісним, якщо вони прямо взаємопов`язані між собою і спільний їх розгляд є доцільним. Взаємний зв`язок, як умова для прийняття зустрічного позову, має місце у випадку, якщо вимоги відповідача і позивача виникають з одних правовідносин і коли на обґрунтування тієї й іншої вимоги наводяться спільні факти. Взаємний зв`язок первісного і зустрічного позову може виявлятись у тому, що зустрічна вимога виключає вимогу первісну, або обидва випливають з однієї підстави, або взаємний зв`язок виникає з однорідності обставин виникнення взаємних матеріально-правових вимог між позивачем і відповідачем.
При цьому, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Отже для прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом необхідною є перевірка та встановлення тотожності усіх необхідних трьох ознак, а саме: суб`єктного складу, предмету спору, а також підстав, з яких відповідний позов заявлено.
Предметом первісного позову є визнання договору дарування, укладеного 9 серпня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрованого в реєстрі за №355, та посвідченого приватним нотаріусом КМНО Дашевською Г.Л., недійсним.
 Предметом зустрічного позову  є визнання недійсним договору позики, укладеного 10 липня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Отже, вимоги  за первісним та зустрічним позовами  не є однорідними, склад учасників справи  за первісним позовом є більшим, ніж за зустрічним позовом, а задоволення вимог зустрічної позовної заяви не може вплинути на вирішення первісного позову, їх спільний розгляд  є недоцільним, тому суд першої інстанції прийшов до  правильного висновку  про непов`язаність  зустрічної позовної заяви з первісним позовом, обґрунтовано   відмовив  у  прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_2   про визнання недійсним договору позики, повернувши вказану позовну заяву  ОСОБА_2 ..  
Доводи  апеляційної скарги про те, що  обидва позови взаємопов`язані, виникли  з одних і тих же правовідносин, мають спільні докази, в зв`язку з чим є підстави  для спільного розгляду обох  позовів, не заслуговують на увагу й  спростовуються вищенаведеним.
Інші доводи скарги ОСОБА_2 , щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність  постановленої ухвали суду.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки суд першої інстанції при вирішенні питання щодо повернення зустрічної позовної заяви не порушив норми процесуального права, а апеляційна скарга не містить доказів такого порушення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд своєю ухвалою порушив права ОСОБА_2 на доступ до правосуддя є безпідставними, оскільки позивач не позбавлений права звернутися до суду з позовом з додержанням загальних правил щодо пред`явлення позову. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, 
суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу   ОСОБА_2   залишити без задоволення.
Ухвалу Дарницького районного суду м.Києва від 20 квітня 2021 року  залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

 
Суддя-доповідач:                                                              О.І. Шкоріна 

Судді:                                                                                 Л.Д. Поливач

                                                                                            А.М. Стрижеус