Справа № 462/6402/20                                Головуючий у 1 інстанції: Іванюк  І.Д. 
Провадження № 33/811/108/21                Доповідач в 2-й інстанції: Маліновська-Микич О. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року суддя Львівського апеляційного суду Маліновська-Микич О.В., розглянувши апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Галишина Сергія Олександровича на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 16 грудня 2020 року, 

встановив:

постановою Залізничного районного суду м. Львова від 16 грудня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 420,40 грн.
Згідно постанови ОСОБА_1 02 жовтня 2020 року о 00 год. 45 хв. на вул. Виговського, 100, у м. Львові, керував транспортним засобом «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку, в медичному закладі КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень», що підтвердився висновком лікаря № 000735 від 02.10.2020 року, чим порушив п. 2.9 а Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року.
Не погоджуючись з даною постановою захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокат Галишин С.О. подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати дану постанову та винести нову, якою закрити провадження у справі, а матеріали передати прокурору Львівської місцевої прокуратури №2 для прийняття рішення відповідно до чинного законодавства. 
В обґрунтування покликається на те, що не погоджується з даною постановою, оскільки вважає таку постановленою з грубим порушенням норм чинного законодавства. Апелянт вказує, що суд першої інстанції неправильно застосував положення окремих законодавчих актів, яким встановлювалась та скасовувалась адміністративна відповідальність за вчинення окремих діянь. Звертає увагу, що 01 липня 2020 року був скасований акт, який встановлював адміністративну відповідальність за вищевказане правопорушення, натомість була встановлена кримінальна відповідальність, передбачена ст. 286-1 Кримінального кодексу України.
У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 та його захисник Галишин С.О. будучи повідомленими про дату, час і місце судового розгляду, не з`явився, причини неявки суду не повідомили та клопотань про відкладення розгляду справи не подавали. 
Відповідно до ч.6 ст. 294 КУпАП за таких обставин неявка ОСОБА_1 та його захисника Галишина С.О. в судове засідання апеляційного суду не перешкоджає розгляду справи.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав. 
Висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, а саме:
протоколом про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП від 02 жовтня 2020 року серії ДПР 18 № 009909 (а.с. 1);
відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, з якого вбачається, що 02 жовтня 2020 року працівником поліції Гончаруку С.С., у зв`язку із виявленим у нього ознаками сп`яніння було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», або проїхати до медичного закладу. ОСОБА_1 від огляду на місці відмовився та виявив бажання проїхати до медичного закладу. Працівниками поліції ОСОБА_1 був доставлений до медичного закладу, де пройшов огляд, за наслідками якого було складено висновок, відповідно до результатів якого ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння. (а.с. 3);
висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №000735 від 02.10.2020 відповідно до якого ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння (а.с. 5);
постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДП 18 №447031 від 02.10.2021 відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення – штраф у розмірі 425 грн. (а.с. 6). 
Доводи в апеляційній скарзі про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення апеляційний суд до уваги не бере, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи і спростовуються наведеними вище доказами.
Як вбачається з наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудних камер поліцейського, ОСОБА_1 на вимогу поліцейського пройти огляд на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер» відмовився та виявив бажання проїхати до медичного закладу. В медичному закладі лікарем було проведено огляд ОСОБА_1 за результатами якого встановлено, що останній перебуває у стані алкогольного сп`яніння, та було складено відповідний висновок, що стало підставою для складання протоколу та подальшого притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. 
Наявний у справі протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, є належним та допустимим доказом.
При розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було.
Суддя відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП повно й всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи. Докази, які лягли в основу судового рішення, були досліджені суддею в ході судового розгляду й отримали належну оцінку.
Викладені у постанові судді висновки відповідають фактичним обставинам справи.
Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік накладене відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП та є безальтернативним.
Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст. 247 КУпАП, відсутні.
Апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення.
З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування постанови судді немає.
Щодо доводів апеляційної скарги, що на даний час діє норма закону, яка передбачає кримінальну відповідальність за керування транспортним засобом у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, а матеріали справи необхідно направити прокурору апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення підлягає відповідальності на підставі закону, що діяв під час і за місцем вчинення правопорушення.
Доцільно взяти до уваги, що у теорії права виділяють три види дії нормативно-правового акта: 1) пряма дія; 2) зворотна (ретроактивна) дія; 3) переживаюча (ультраактивна) дія.
Переживаюча (ультраактивна) дія (окремі положення нормативно-правового акта продовжують свою дію навіть після втрати чинності внаслідок скасування всього нормативно-правового акта чи зміни відповідної його частини). Зокрема ультраактивність має місце тоді, коли приписи нормативно-правового акта, який діяв раніше, поширюються на нереалізовані або неприпинені на момент втрати ним чинності правовідносини, оскільки дія акта, який вводиться замість діючого раніше, поширюється лише на нові правовідносини, що виникають після набрання ним чинності.
Виходячи із цих положень до осіб, які до 01 липня 2020 року вчинили керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або інші дії, виключені зі статті 130 КУпАП, має бути застосовано закон, що діяв під час і за місцем вчинення правопорушення.
У свою чергу стаття 8 КУпАП передбачає, що закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, що встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Аналогічні положення містяться у частині другій статті 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, немає зворотної дії в часі.
Згідно з підпунктом 4 пункту 1 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII (далі Закон 1) стаття 130 КУпАП була викладена в новій редакції.
Також підпунктом 171 пункту 2 розділу І Закону 1 Кримінальний кодекс України було доповнено статтею 286-1, якою встановлювалась кримінальна відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного сп`яніння або під впливом наркотичних чи психотропних речовин, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння або під впливом наркотичних чи психотропних речовин, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Однак, згідно з підпунктом 1 пункту 117 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 17 червня 2020 року № 720-IX (далі Закон 2) підпункт 4 пункту 1 розділу І Закону 1 виключений.
Також, згідно з підпунктом 2 пункту 117 Закону 2 підпункт 171 пункту 2 розділу І Закону 1 виключений.
Відповідно до розділу ІІ Закону 2 цей Закон набирає чинності з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII, а саме з 01 липня 2020 року.
Тобто, Законом № 720-IX від 17 червня 2020 року по суті повернуто у попереднє положення диспозицію ст. 130 КУпАП, яка існувала, як на момент набрання чинності Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року, так і після набрання ним чинності. Отже, суд застосовує чинну редакцію частини 1 статті 130 КУпАП, тобто редакцію вказаної частини статті, яка є ідентичною як на день вчинення правопорушення так і на день розгляду справи.
Тому, доводи апеляційної скарги про необхідність направлення матеріалів справи прокурору задоволенню не підлягають.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, 

постановив:

апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Галишина Сергія Олександровича – залишити без задоволення.
Постанову Залізничного районного суду м. Львова від 16 грудня 2020 року щодо ОСОБА_1 – залишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.        

Суддя                         О.В. Маліновська-Микич