ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
26 квітня 2021 року
м. Харків
справа № 953/24116/19
провадження №22-ц/818/ 53/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Кругової С.С., Маміної О.В.
сторони справи:        
позивач – Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»,
відповідачі –  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 1 грудня 2020 року, ухвалене у складі судді Зуб Г.А.,
УСТАНОВИВ:
У червні 2019 року Комунальне підприємство "Харківській теплові мережі" (надалі КП, КП «ХТМ») звернулося до суду з позовом, після уточнення якого у січні 2020 року ( а.с.14) просило стягнути на його користь з  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 суму заборгованості за послуги з теплопостачання в розмірі 62 158 грн. 43 коп. за період з 01.08.2005 року по 31.10.2019 та судовий збір.
Уточнені позовні вимоги мотивовані тим, що позивач надає послуги з централізованого опалення та підігріву гарячої води для потреб гарячого водопостачання до квартири в якій зареєстровані та проживають відповідачі. Внаслідок неповної та несвоєчасної оплаи наданих відовідачам послуг виникла заборгованість в сумі 60237 грн. 43 коп., що утворилась за період з 01.08.2005 року по 31.10.2019 року. Добровільно оплачувати зазначену заборгованість відповідачі відмовляються. 
Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 1 грудня 2020 рокупозовні вимоги КП «ХТМ» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь позивача заборгованість за період з 01.08.2005 по 01.05.2008 в розмірі 4516 грн. 33 коп. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КП «ХТМ», заборгованість за період з 01.05.2008 по 31.10.2019 в розмірі 55721 грн. 10 коп. Вирішено питання про стягнення судових витрат.
Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . Судом встановлено , що у відповідачів, у зв`язку не виконанням своїх зобов`язань по сплаті комунальних послуг, станом на 01.11.2019 наявна заборгованість зі сплати за послуги, які надаються позивачем, за період з 01.08.2005 по 31.10.2019, у розмірі 60 237 грн. 43 коп. Відповідачами не заявлено клопотання про застосування позовної давності, тому заборгованість підлягає стягненню в повному обсязі.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, просять рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги посилаються на те, що вони не укладали з КП «ХТМ» договір про теплопостачання, крім того за їх адресою діє автономна газова котельня, що знаходиться на балансі КП « Жилкомсервіс». Позивачем не надано доказів, що на їх ім`я відкрито особистий рахунок для сплати його послуг, що КП надає ним послуги з централізованого опалення, а також те, що відповідачі зареєстровані та визнані наймачами квартири АДРЕСА_2 . Відсутні докази, що КП «ХТМ» є експлуатуючою організацією та має право стягувати плату за теплову енергію та борги, належно не підтверджені розрахунками заборгованості по відповідним періодам. 
Відзиву на апеляційну скаргу не надано.
Згідно із частинами 1, 2 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом установлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідачі зареєстровані та мешкають за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб ( т.1 а.с. 5-7).
Як вбачається з листа директора Департамента житлового господарства Нехорошкова Р.Б. від 04.07.2013, рішенням виконавчого комітету ХМР від 20.10.2004 року за № 980, будинок АДРЕСА_3 виключено із числа гуртожитку ВАТ «ЕНОС-Холдінг», та дозволено Київському райвиконкому та ліквідатору ВАТ «ЕНОС-Холдінг» закріпити за мешканцями займану ними площу у будинку АДРЕСА_3 та відкриті особові рахунки ( т.1 а.с.164-165).
Рішенням виконавчого комітету ХМР від 09.12.2015 року за №762, ОСОБА_1 визнано наймачем трикімнатної квартири АДРЕСА_4 зі складом 3 особи: ОСОБА_1 – наймач, ОСОБА_3 – дочка, ОСОБА_2 – син (т.1 а.с. 69).
Згідно копій паспорта відповідачів вбачається, що ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 з 16.05.1990, знятий з реєстрації – 29.12.2015, в цей же день зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 29.12.2015 (т.1 а.с. 222, 67-68).
Згідно наданого КП «ХТМ» розрахунку заборгованість за адресою: АДРЕСА_1 у відповідачів, у зв`язку з несплатою послуг з теплопостачання виникла за період з 01.08.2005 по 31.09.2019 у розмір і 60237 грн. 43 коп. Особистий рахунок № НОМЕР_1 відкрито на ім`я ОСОБА_1 ( т.1 а.с. 17).
10.06.2013 року Київським районним судом м. Харкова видано судовий наказ за заявою КП «ХТМ» про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 суми заборгованості в розмірі 20049 грн. 79 коп., та судових витрат, що був скасований ухвалою суду від 03.10.2016 року ( т.1 а.с. 73, 75) .
Постачання теплової енергії у житловий фонд на потреби опалення, здійснюється на підставі розпоряджень місцевих органів влади про початок та закінчення опалювального сезону, а на потреби гарячого водопостачання протягом року.
На підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 23.12.1998 № 1407 КП «ХТМ»( із змінами, внесеними рішенням від 30.09.2003 № 946) є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова.
Відповідно до абзацу 22 частини першої статті 1 Закону України № 2633-IV від 02.06.2005 "Про теплопостачання", теплова енергія – це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.
Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2006 № 1186 житловий фонд територіальної громади м. Харкова був переданий у господарське відання КП «Жилкомсервіс» та визначено виконавців житлово-комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади міста Харкова: з управління будинком, спорудою або групою будинків – КП «Жилкомсервіс», з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій: КП «Харківблагоустрій», КП «Харківські теплові мережі», ДКП «Харківкомуночиствод», КП «ВТП «Вода», КСП «Харківгорліфт» та інші.
Отже вказаним рішенням, прийнятим органом місцевого самоврядування в межах своєї компетенції, визначено статус КП «Жилкомсервіс» як управителя будинків, а КП «ХТМ» - як виконавця послуг з їх утримання.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України « Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року N 1875-IV, з подальшими змінами,( далі Закон №1875-ІV) та Закон України « Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII з подальшими змінами в редакції станом на 17.03.2020 ( далі - Закон № 2189-VIII).
Ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», встановлено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.
Відповідно до ч.3 ст. 31 Закону №1875-ІV передбачено, що органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.
Пунктом 2 частини 3 статті 4 Закону №2189-VIII передбачено, що до повноважень органів місцевого самоврядування належать встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону.
Відповідно до положень частин 1, другої та третьої ст. 32 Закону №1875-ІV, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.
Відповідно до частин 1 ст. 9 Закону № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Пунктом 1 частини 1 Закону №1875-ІV, пунктом 1 статті 7 Закону № 2189-VIII передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону №1875-ІV , пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону № 2189-VIII встановлено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону № 1875-ІV передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.
Статтею 526 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.
Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.
Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.
З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.
Факт надання послуг з опалення будинку  АДРЕСА_3 в отоплювальні сезони підтверджується наданими позивачем актами підключення/відключення споживача № 174/12133, 174/15261, 174/16291, 174/19074, 174/20767, 174/26249, 174/24987, 174/27564 (а.с. 137-138).
Договір про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення між КП «ХТМ» та відповідачами не укладався, але житлово-комунальні послуги відповідачем надавались, тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини.
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що будинок АДРЕСА_3 знаходиться на балансі КП «Жилкомсервіс», разом з тим КП «ХТМ» є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання. У вказаному будинку відсутня гаряча вода по проекту, нарахування відбуваються тільки за опалення.
Тому судова колегія відхиляє доводи апелянтів, про недоведеність надання позивачем комунальних послуг, 
Згідно даних листа КП «ХТМ» від 20.07.2020, листа Департаменту житлового господарства ХМР від 16.07.2020 нежитлове приміщення котельні літ. «А-6», загальною площею 83,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 (інв. № НОМЕР_2 ) значиться на балансі підприємства КП « ХТМ» на підставі договору «Про передачу майна в повне господарське відання» № 1187 від 30.09.2003 з Управлінням комунального майна та приватизації ДЕКМ ХМР ( т. 1 а.с. 140. 147). Розташування цієї котельні у будинку не спростовує наявність у позивача права вимагати оплати за надані відповідачам і фактично спожиті ним послуги. 
Судова колегія також уважає хибними доводи апелянтів, щодо відсутності особового рахунку на ім`я ОСОБА_1 у КП з таких підстав.
З численних листів - відповідей КП « ХТМ» від 27.12.2019, 07.02.2020, 28.02.2020, 10.03.2020 на звернення ОСОБА_1 , вбачається, що їй було відмовлено у відкритті нового особистого рахунку, оскільки вона користується послугами з теплопостачання з 01.08.2005, тобто з дати прийнято будинку на прямі розрахунки в КП «ХТМ», з цього часу відкрито особовий рахунок по квартирі АДРЕСА_2 на ОСОБА_1 , у зв`язку з чим не має підстав для відкриття нового особистого рахунку на її ім`я ( т.1 а.с. 107 - 110). 
За змістом листів АТ «Мегабанк» від 17.04.2020 та від 17.03.20 відомості, про те, що особистий рахунок на ім`я ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 було відкрито, надано банку КП «Жилкомсервіс» та підтверджено КП ХТМ в межах відповідних договорів, виключно для надання можливості банку здійснювати відповідні перерахування платежів за наданими комунальними послугами. Особові рахунки належать виключно адресу ( будинку, квартирі) ( а.с. 122-123).

Надана позивачкою копія листа Департаменту житлового господарства ХМР від 04.07.2013 свідчить лише про те, що після виключення рішенням виконкому № 980 від 20.10.2004 житлового будинку АДРЕСА_3 із числа гуртожитків ВАТ « Елос – Холдінг» позивачці не було відкрито особового рахунку в КП « Жилкомсервіс», яке надає послуги з утримання будинків та прибудинкової території. 

У відзиві на позовну заяву і поясненнях наданих суду першої інстанції, ОСОБА_1 не заперечувала факту свого проживання з сином у гуртожитку за вищезазначеною адресою станом на час передачі його до комунальної власності м.Харкова. ( т. 1 а.с. 56 – 62). 
Відсутність у неї та членів її родини обов`язку сплачувати послуги КП « ХТМ» ОСОБА_1 мотивує відсутністю у неї права на заняття кімнати (укладення з нею договору найму лише в 2015 році). 
Проте зазначене не є підставою для звільнення відповідачів від оплати за фактично надані ним позивачем комунальні послуги. 

Тому судова колегія погоджується з висновком суду про те, що оскільки відповідачі офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовилися від послуг з теплопостачання, які надавало їм КП «ХТМ», то в них виник обов`язок сплатити ці послуги.

З огляду на вищевикладене судова колегія уважає, що відповідачами не надано належних доказів, щодо необхідності здійснення перерахунку послуг КП «ХТМ».

Відповідачі не заявили суду першої та апеляційної інстанції про застосування до позовних вимог строку позовної давності, хоча суд роз`яснював ним про таку можливість у судовому засіданні, що підтверджується даними протоколу судового засідання від 07.07.2020 ( т.1 а.с. 131 – 133). 

При цьому суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості за період з 01.08.2005 по 01.05.2008 тільки з ОСОБА_1 , оскільки в вищезазначений період ОСОБА_2 був малолітньою особою та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідачів солідарно заборгованості за період з 01.05.2008 по 31.10.2019 в розмірі 55721 грн. 10 коп

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Розглядаючи позов, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги відповідачів не знайшли свого підтвердження. Тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції – залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд - 
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду міста Харкова від 1 грудня 2020 рокузалишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 26 квітня 2021 року.

Головуючий                                                                        О.Ю. Тичкова
Судді                                                                                 С.С. Кругова 
О.В. Маміна