Головуючий суду 1 інстанції - Пелих О.О.   
Доповідач -Карташов О.Ю.

Справа № 431/3852/15-ц
Провадження № 22-ц/810/767/20

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Гаврилюк В.К., Коновалова В.А.

за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В.

учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку»
відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку 
апеляційну скаргу
ОСОБА_1 
на заочне рішення Старобільського районного суду Луганської області від 13 листопада 2015 року, ухваленого у складі судді Пелиха О.О., в залі судових засідань Старобільського районного суду Луганської області у м. Старобільську
у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову ПАТ «Дельта Банк» зазначено, що 24.07.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 11375909000, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 9514,00 дол. США з розрахунку 14,00% річних за користування кредитом на строк з 24.07.2008 року до 24.07.2015 року. 
АТ «Укрсиббанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит. 
З метою забезпечення виконання зобов`язань, між АТ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір поруки від 24.07.2008 року №219246, відповідно до якого поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором №11375909000. 
08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» передає ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, а також право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за договорами. Таким чином ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору №11375909000. 
В порушення вимог закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 28.07.2015 року має заборгованість в сумі 225288,51 грн. 

Заочним рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 13 листопада 2015 року ухвалено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити у повному обсязі.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 225 288 (двісті двадцять п`ять тисяч двісті вісімдесят вісім) грн 51 коп.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові витрати в дохід держави в розмірі 3536 грн 83 коп.
Вирішуючи спір суд виходив з обґрунтованості позовних вимог ПАТ «Дельта Банк».

В апеляційні скарзі  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 , просить суд рішення Старобільського районного суду Луганської області від 13 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог банку відмовити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не була повідомлена судом про розгляд справи, що позбавило її права на участь у судовому розгляді справи. Крім того, сума боргу не підтверджена належним розрахунком заборгованості. На час звернення банку до суду по більшій частині боргу сплив строк позовної давності, фактично вона була позбавлена можливості заявити клопотання про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин та вимог позивача, тому, заявляє суду апеляційної інстанції про застосування строків позовної давності під час перегляду справи апеляційним судом.

У судовому засіданні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , представники  ОСОБА_1 , надали усні пояснення по суті справи, доводи скарги підтримали, зазначивши при цьому, що рішення суду першої інстанції є помилковим, а також прийнятим з порушенням норм матеріального права.

Представники ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» надали пояснення, в яких зазначили, що суд першої інстанції правомірно вирішив цей спір, правильно застосувавши норми матеріального й процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.07.2008 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 11375909000, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 9514,00 дол. США з розрахунку 14,00% річних за користування кредитом. 
ПАТ «УкрСиббанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит.
08 грудня 2011 року між АТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» передає ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, а також право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за договорами. Таким чином ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору №11375909000.
Відповідач ОСОБА_1 не виконує належним чином зобов`язання за кредитним договором, в результаті чого станом на 28.07.2015 року виникла заборгованість в сумі 225288,51 грн, яка складається з наступного: тіло кредиту - 117831,31 грн, заборгованість за відсотками - 107457,20 грн.

Так, перевіряючи дотримання судом першої інстанції вимог закону щодо належного повідомлення відповідача, апеляційний суд виходить з того, що особа вважається належним чином повідомленою, якщо зафіксовано факт отримання нею судової повістки, її відмови в отриманні повістки з додержанням правил доставки та вручення судових повісток або в засобах масової інформації надруковано оголошення про виклик. 
На підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України (редакція на час ухвалення судового рішення), у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Ухвалюючи заочне рішення, місцевий суд зазначив, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судові засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином через оголошення у пресі відповідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України (редакція на час ухвалення судового рішення), про причини неявки суд не повідомили, клопотань про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило.
Відповідно до ч. 9 ст.74 ЦПК України (редакція на час ухвалення судового рішення), відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті.
Проте, згідно за відомостями адресно-довідкового підрозділу УДМСУ зареєстроване місце проживання відповідачів  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - АДРЕСА_1 , тому, відповідачі не можуть вважатися повідомленими належним чином, і підстав для заочного розгляду справи не існує.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідачів  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які не були належним чином повідомлені про дату, місце і час розгляду справи і були позбавлені прав надати свої доводи і заперечення по суті позову, чим порушені їх процесуальні права.
Відповідно п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Відтак, заочне рішення Старобільського районного суду Луганської області від 13 листопада 2015 року підлягає скасуванню з зазначених підстав з ухваленням нового судового рішення.

Оцінюючи аргументи учасників справи та висновки суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне. 

11 травня 2019 року між Публічним акціонерним товариством « Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», відповідно до вимог чинного законодавства України, за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених Протоколом електронного аукціону №UA-ЕА-2019-03-26-000011-b від 17.04.2019 року, був укладений Договір №1370/К про відступлення прав вимоги, згідно з яким 11.05.2019 року відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення банком прав вимоги за кредитним договором № 11375909000 від 24.07.2008 року, укладеним між Банком та ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .
Ухвалою Луганського апеляційного суду від 17.12.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» залучено до участі у справі № 431/3852/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства « Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, внаслідок відступлення прав вимоги до нового кредитора - ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» перейшли всі права кредитора за основними договорами у повному обсязі та на умовах, які існували на момент відступлення права вимоги, а не грошові кошти у визначеному розмірі (постанова Верховного Суду від 10.03.2021 року, справа № 643/11542/15-ц).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України).
Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору.
В статті 629 ЦК України зазначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В апеляційній скарзі відповідачем  ОСОБА_1 заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до вимог за кредитним договором.

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).
Стаття 6 Європейської конвенції про захист прав людини (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд. Вона закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємними частинами «права на суд» слід розглядати, зокрема, наступні вимоги: вимога «змагальності» процесу відповідно до статті 6 Конвенції передбачає наявність можливості бути поінформованим і коментувати зауваження або докази, представлені протилежною стороною, в ході розгляду; право на «публічне слухання», що передбачає право на усне слухання і особисту присутність сторони в цивільному судовому процесі перед судом (Екбатані проти Швеції; право на ефективну участь (T. та V. проти Сполученого Королівства).

Апеляційний суд вважає необхідним прийняти доводи відповідача про застосування строку позовної давності.

Згідно зі ст.ст. 526, 530, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. 
Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ( стаття 610 ЦПК України).

Відповідно до статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 

Так, у пунктах 34-35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Також, у пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. 
В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).
Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.
За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Таким чином, колегія суддів враховуючи, що строк дії договору встановлено до 24.07.2015 року, а з позовом банк звернувся до суду 03.09.2015 року, то строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, позивачем не пропущений, позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом та по процентам за користування кредитом з боржника  ОСОБА_1 підлягають задоволенню в межах трирічного строку позовної давності, а саме за період з 03.09.2012 року до 03.03.2015 року.

Разом з тим, позовні вимоги про солідарне стягнення заборгованості за кредитом та по процентам за користування кредитом з боржника  ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 підлягають задоволенню за період з 03.03.2015 року до 24.07.2015 року.

Відтак, зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, та після 24.07.2015 року позивач не мав права нараховувати проценти за користування кредитними коштами.

Оскільки право позивача нараховувати проценти за користування кредитом припинилося, то вимога банку про стягнення з відповідачів заборгованості по процентами за користування кредитом за період з 24.07.2015 року по 28.07.2015 року не підлягає задоволенню за необґрунтованістю.

Ураховуючи, що позивач до суду із вимогою про стягнення з відповідачів заборгованості по процентами за користування кредитом за період з 24.06.2008 року до 28.07.2015 року звернувся 03.09.2015 року, а дії, які б свідчили про переривання відповідачами строку позовної давності щодо погашення відсотків, в межах строку останнім не вчинялися, то такі вимоги не підлягають задоволенню, у зв`язку з пропуском строку позовної давності до  ОСОБА_1 з 24.06.2008 року до 03.09.2012 року, до ОСОБА_2 з 24.06.2008 року до 03.03.2015 року.

Враховуючи те, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, колегія суддів перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, виходячи із зазначених банком вихідних даних та курсу валют на 13.11.2015 року, 1 долар США - 22,0623 грн, вважає, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором з 03.09.2012 року по 03.03.2015 року в сумі - 101510,47 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі - 74955,47 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі - 26555 грн (74955,47х14%/360х911).
Солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» слід стягнути заборгованість за кредитним договором за період з 03.03.2015 року по 24.07.2015 року в сумі - 13187,31 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі - 12492,58 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі - 694,73 грн (12492,58х14%/360х143).

Доводи апеляційної скарги про те, що розрахунки, сформовані у комп`ютерній програмі та надані позивачем, не є неналежними доказами на підтвердження існування заборгованості, колегія суддів до уваги не бере виходячи з такого. 
Згідно з пунктом 1.37 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», пунктом 2.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 30 грудня 1998 року № 556, пунктами 5.5, 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254 бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації із застосуванням комп`ютерних засобів, за допомогою яких в автоматизованому режимі здійснюється збирання, передавання, систематизація та оброблення інформації, зокрема і первинної, складеної в момент вчинення господарської операції, а виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій. 
Таким чином, наявні в матеріалах справи письмові докази (розрахунки заборгованості, виконані в автоматизованому режимі, та виписки з особового рахунку клієнта) є належними та допустимими доказами у розумінні статей 76-78 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення суду слід скасувати та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги задоволені частково, то підлягають стягненню суми судового збору в дохід держави з ОСОБА_1 у розмірі - 1081,04 грн, з ОСОБА_2 у розмірі - 65,94 грн, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» на користь ОСОБА_1 у розмірі - 1655,93 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Старобільського районного суду Луганської області від 13 листопада 2015 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» ЄДРПОУ 34615314 заборгованість за кредитним договором № 11375909000 від 24.07.2008 року за період з 03.09.2012 року по 03.03.2015 року в сумі - 101510,47 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі - 74955,47 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі - 26555 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» ЄДРПОУ 34615314 заборгованість за кредитним договором № 11375909000 від 24.07.2008 року за період з 03.03.2015 року по 24.07.2015 року в сумі - 13187,31 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі - 12492,58 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі - 694,73 грн.

В задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за період з 24.06.2008 року по 03.09.2012 року відмовити за пропуском строку позовної давності, за період з 24.07.2015 року по 28.07.2015 року відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути суми судового збору в дохід держави з ОСОБА_1 у розмірі - 1081,04 грн, з ОСОБА_2 у розмірі - 65,94 грн, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» на користь ОСОБА_1 у розмірі - 1655,93 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.
Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 13 квітня 2021 року.

Головуючий                                                         О.Ю. Карташов 

Судді:                                                                 В.К. Гаврилюк

В.А. Коновалова