Постанова
Іменем України
 
26 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 200/14707/17
провадження № 61-21647св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивачі: Громадська організація Водний клуб «Комунарівець», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ,
відповідач - ОСОБА_20 ,
особа, яка подавала апеляційну скаргу, - Дніпровська міська рада,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Громадської організації Водний клуб «Комунарівець», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Єлізаренко І. А., Красвітної Т. П., Свистунової О. В.,

ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2017 року Громадська організація Водний клуб «Комунарівець» (далі - ГО ВК «Комунарівець»), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_20 про розірвання договору та визнання права власності.
 
Позовну заяву мотивовано тим, що 08 лютого 2011 року між ними та ОСОБА_20 укладено інвестиційний договір № 08/02/11, відповідно до якого вони взяли інвестиційну участь, як замовники, у будівництві комплексу на АДРЕСА_1 з метою отримання у власність відповідних часток у цьому комплексі - об`єктів на умовах і в порядку, передбачених цим договором. 
Відповідно до пункту 2.3 цього договору замовники здійснюють фінансування будівництва об`єкта шляхом внесення інвестиції/інвестиційного внеску, а забудовник забезпечує реалізацію інвестиції/інвестиційного внеску для будівництва комплексу. 
У зв`язку з невиконанням ОСОБА_20 умов інвестиційного договору вони здійснили будівництво комплексу за власні грошові кошти.
Ураховуючи викладене, ГО ВК «Комунарівець», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 просили розірвати інвестиційний договір від 08 лютого 2011 року № 08/02/11 та визнати за кожним із них право власності на відповідний об`єкт - елінг на АДРЕСА_1 .
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2017 року у складі судді Єлісєєвої Т. Ю. позов ГО ВК «Комунарівець», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 задоволено.
Розірвано інвестиційний договір від 08 лютого 2011 року № 08/02/11, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які виступали як замовники з однієї сторони, та ОСОБА_20 , яка виступала забудовником з іншої сторони.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на об`єкт - елінг № НОМЕР_1 , загальною площею 92,0 кв. м, основною площею 26,2 кв. м, допоміжною площею 65,8 кв. м, побудований на АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_2 право власності на об`єкт - елінг № НОМЕР_2 , загальною площею 96,8 кв. м, основною площею 46,4 кв. м, допоміжною площею 50,4 кв. м, побудований на АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_3 право власності на об`єкт - елінг № НОМЕР_3 , загальною площею 94,5 кв. м, сновною площею 45,9 кв. м, допоміжною площею 48,6 кв. м, побудований на АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_4 право власності на об`єкт - елінг № НОМЕР_4 , загальною площею 90,5 кв. м, основною площею 17,1 кв. м, допоміжною площею 73,4 кв. м, побудований на АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_5 право власності на об`єкти - елінг № НОМЕР_19, загальною площею 149,5 кв. м, основною площею 71,8 кв. м, допоміжною площею 77,7 кв. м, та елінг № НОМЕР_20, загальною площею 110,5 кв. м, основною площею 74,6 кв. м, допоміжною площею 35,9 кв. м, побудовані на АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_6 право власності на об`єкт - елінг № НОМЕР_5 , загальною площею 101,0 кв. м, основною площею 49,2 кв. м, допоміжною площею 51,8 кв. м, побудований на АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_7 право власності на об`єкт - елінг № НОМЕР_6 , загальною площею 183,2 кв. м, основною площею 66,2 кв. м, допоміжною площею 117,0 кв. м, побудований на АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_8 право власності на об`єкт - елінг № НОМЕР_7 , загальною площею 78,7 кв. м, основною площею 23,7 кв. м, допоміжною площею 55,0 кв. м, побудований на АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_9 право власності на об`єкт - елінг № НОМЕР_8 , загальною площею 98,4 кв. м, основною площею 43,3 кв. м, допоміжною площею 55,1 кв. м, побудований на АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_10 право власності на об`єкт - елінг № НОМЕР_9 , загальною площею 143,9 кв. м, основною площею 48,5 кв. м, допоміжною площею 95,4 кв. м, побудований на АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_11 право власності на об`єкт - елінг № НОМЕР_10 , загальною площею 97,4 кв. м, основною площею 46,4 кв. м, допоміжною площею 51,0 кв. м, побудований на АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_12 право власності на об`єкт - елінг № НОМЕР_11 , загальною площею 91,6 кв. м, основною площею 39,2 кв. м, допоміжною площею 52,4 кв. м, побудований на АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_13 право власності на об`єкт - елінг № НОМЕР_12 , загальною площею 61,7 кв. м, основною площею 15,9 кв. м, допоміжною площею 45,8 кв. м, побудований на АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_14 право власності на об`єкт - елінг № НОМЕР_13 , загальною площею 95,8 кв. м, основною площею 20,9 кв. м, допоміжною площею 74,9 кв. м, побудований на АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_15 право власності на об`єкт - елінг № НОМЕР_14 , загальною площею 97,8 кв. м, основною площею 45,7 кв. м, допоміжною площею 52,1 кв. м, побудований на АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_16 право власності на об`єкт - елінг № НОМЕР_15 , загальною площею 96,8 кв. м, основною площею 47,9 кв. м, допоміжною площею 48,9 кв. м, побудований на АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_17 право власності на об`єкт - елінг № НОМЕР_16 , загальною площею 96,1 кв. м, основною площею 45,8 кв. м, допоміжною площею 50,3 кв. м, побудований на АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_18 право власності на об`єкт - елінг № НОМЕР_17 , загальною площею 98,8 кв. м, основною площею 14,8 кв. м, допоміжною площею 84,0 кв. м, побудований на АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_19 право власності на об`єкт - елінг № НОМЕР_18 , загальною площею 183,6 кв. м, основною площею 86,3 кв. м, допоміжною площею 97,3 кв. м, побудований на АДРЕСА_1 .
 
Додатковим рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2018 року вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Суд першої інстанції виходив із того, що інвестор істотно порушив умови інвестиційного договору від 08 лютого 2011 року № 08/02/11, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) є підставою для його розірвання. Позивачі є замовниками будівництва, вони понесли витрати на спорудження комплексу об`єктів (елінгів). Тому за змістом статей 331, 392 ЦК України є підстави для задоволення також позовних вимог про визнання права власності на об`єкти спірного будівництва за позивачами.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задоволено частково, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2017 року в частині задоволених позовних вимог про визнання права власності скасовано.
У задоволенні позовних вимог ГО ВК «Комунарівець», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 до ОСОБА_20 про визнання права власності відмовлено.
У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
 
Суд апеляційної інстанції постановив, що матеріали справи не містять дозволів на виконання будівельних робіт, проектної документації, актів державної приймальної (технічної) комісії про прийняття об`єктів в експлуатацію, а також будь-яких правовстановлюючих документів на побудовані позивачами елінги та документів щодо надання у власність або ж у користування земельної ділянки, на якій вони побудовані. Тому відповідно до статей 331, 376 ЦК України, статей 58, 59, 83 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) наявні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на ОСОБА_21 .
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2019 року до Верховного Суду, ГО ВК «Комунарівець», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального й процесуального права, просили скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання права власності і залишити в цій частині в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів перебування спірної земельної ділянки у державній або комунальній власності. Крім того, матеріали справи містять докази щодо оформлення позивачами права власності на спірні об`єкти нерухомості. 
 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
 
Відзиви на касаційну скаргу від інших учасників справи не надходили.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 13 грудня 2019 року касаційну скаргу ГО ВК «Комунарівець», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року залишено без руху для усунення недоліків.
 
У грудні 2019 року заявниками у встановлений судом строк недолік касаційної скарги усунуто.
 
Ухвалою Верховного Суду від 14 січня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ГО ВК «Комунарівець», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року і витребувано із Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу № 200/14707/17.
 
Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції у частині позовних вимог про розірвання інвестиційного договору не оскаржуються, тому відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України не переглядаються в касаційному порядку. 
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга ГО ВК «Комунарівець», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 не підлягає задоволенню.
 
Фактичні обставини справи
 
08 лютого 2011 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 укладено інвестиційний договір № 08/02/11, предметом якого була інвестиційна участь замовників у будівництві комплексу з метою отримання у власність замовників відповідних часток у комплексі - об`єктів на умовах і в порядку, передбачених договором.
 
Відповідно до пункту 2.3 інвестиційного договору № 08/02/11 замовники здійснюють фінансування будівництва об`єкта шляхом внесення інвестиції/інвестиційного внеску, а забудовник забезпечує реалізацію інвестиції/інвестиційного внеску для будівництва комплексу.
 
Згідно з пунктом 3.2 цього інвестиційного договору замовник зобов`язаний: належним чином виконувати зобов`язання замовника за цим договором; здійснити фінансування за цим договором в повному обсязі і в порядку, встановленому цим договором; не перешкоджати у здійсненні забудовником будівництва комплексу, що визначений у пункті 2.1 даного договору; прийняти від забудовника у визначеному сторонами порядку приймання результату інвестиційної діяльності за цим договором шляхом підписання акту прийому-передачі; здійснювати контроль за відповідністю обсягів та якості виконуваних забудовником робіт по створенню результату інвестиційної діяльності; виконувати належним чином інші свої зобов`язання, передбачені договором.
 
Пунктом 3.4 інвестиційного договору закріплено обов`язки забудовника, зокрема, виконати будівництво комплексу в повному обсязі відповідно до проектної документації в установлені терміни, використовуючи інвестиційні кошти замовників, в тому числі отримати і оформити необхідну дозвільну документацію на будівництво; здійснити введення комплексу в експлуатацію відповідно до чинних нормативно-правових актів; забезпечити отримання замовником результату його інвестиційної діяльності; протягом 10 робочих днів з моменту прийняття в експлуатацію об`єкта повідомити замовника про це і про готовність до передачі об`єкта; після введення об`єкта в експлуатацію оформити право власності замовника із понесенням всіх витрат, пов`язаних з реєстрацією права власності на об`єкт; після введення об`єкта в експлуатацію і завершення взаєморозрахунків спільно із замовником виготовити і підписати акт реалізації цього Договору.
 
Зобов`язання забудовника вважаються виконаними з моменту здачі об`єктів в експлуатацію й оформлення свідоцтво про право власності замовників на об`єкти відповідно до цього договору (пункт 2.8 інвестиційного договору № 08/02/11).
 
Відповідно до пункту 2.4 інвестиційного договору № 08/02/11 сторонами обумовлено, що терміном будівництва комплексу відповідно до графіка виконання робіт з урахуванням норм тривалості будівництва є період не пізніше 2012 року. Терміном введення об`єкта в експлуатацію є період не пізніше 2013 року. Датою введення об`єкта в експлуатацію є дата прийняття в експлуатацію об`єкта, є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката.
 
На день звернення позивачів до суду об`єкти комплексу не здані в експлуатацію забудовником.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і норми застосованого права 
 
Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що постанова суду апеляційної інстанції відповідає зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.
 
Задовольняючи позовні вимоги про визнання за позивачами права власності на об`єкт - відповідний елінг на АДРЕСА_1 , на підставі до статей 328, 331, 392 ЦК України, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі є замовниками будівництва і понесли витрати на спорудження об`єктів. 
 
Апеляційний суд встановив, що позивачі побудували елінги самочинно, матеріали справи не містять будь-яких правовстановлюючих документів на них та на земельну ділянку, на якій вони побудовані, і на цій підставі скасував рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про визнання права власності та ухвалив нове рішення про відмову в їх задоволенні. 
 
За положеннями частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
 
У силу спеціального застереження, наведеного в частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
 
Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України). 
 
Також за рішенням суду на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК України).
 
Колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про визнання права власності за кожним із позивачів на об`єкти нерухомості (елінги на АДРЕСА_1 ), оскільки ці об`єкти не були прийняті в експлуатацію в установленому законом порядку, побудовані без відповідних документів на відведення земельної ділянки під таке будівництво, а також без залучення судом першої інстанції, у порушення норма процесуального права, до участі у справі Дніпровської міської ради.
 
Таким чином, суд апеляційної інстанції дослідив всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надав їм належну оцінку, правильно визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна. 
 
Колегія суддів не бере до уваги доводи касаційної скарги про те, що право власності позивачів на нерухоме майно виникло та було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, з таких підстав.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.
 
Згідно із статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визначення і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
 
За змістом наведених норм державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Під час дослідження судом обставин існування в особи права власності, необхідним є, перш за все, встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація права не є підставою виникнення права власності, такої підстави законом не передбачено.
 
Аналогічний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року в справі № 911/3594/17 (провадження                 № 12-234гс18), постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 925/1121/17, від 17 квітня 2019 року в справі № 916/675/15 та постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 24 січня 2020 року в справі № 910/10987/18.
 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження                        № 14-446цс18)).
 
Висновок за результатами розгляду касаційної скарги
 
Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
 
Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться. 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Громадської організації Водний клуб «Комунарівець», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 залишити без задоволення.
 
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                            Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                                       І. А. Воробйова

                                                                                                                  Г. В. Коломієць

                                                                                                                  Р. А. Лідовець

                                                                                                                   Ю. В. Черняк