ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1178/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/881/21 Категорія:  	Годік Л. С. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Бондаренко С. І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       24 червня 2021 року :Черкаський апеляційний суд в складі:

суддів Бондаренка С. І., Вініченка Б.Б. Новікова О.М.
за участю секретаря Любченко Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2021 року, ухваленого у складі судді Годік Л.С., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права користування на земельну ділянку, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення права користування на земельну ділянку.
Позовна заява обґрунтована тим, що згідно договору дарування  від 27 травня 1994 року ОСОБА_3 і ОСОБА_1 є співвласниками частини жилого будинку по АДРЕСА_1 у вигляді цілісного майнового комплексу на праві спільної часткової власності. Як суб`єкти права власності вони рівні і діють в установленому законом порядку.
ОСОБА_3 без згоди позивача по договору дарування від 29 серпня 2017 року передала ОСОБА_4 окремо виділену земельну ділянку пл. 150 м2, але без належної частини комплексу в межах попереднього договору, як частку майнових прав. Це погіршило умови користування і стан ділянки, що привело до значної і серйозної перешкоди у використанні її за цільовим призначенням для сільськогосподарських потреб (ст. 407-412 ЦК). 
Договір спірний, укладений не уповноваженою особою-іноземцем, істотні умови відсутні, символа передачі об`єкта - акта приймання немає. 
ОСОБА_5 , який став правонаступником, порушує права мешканців будинку, діє за власною думкою упереджено і злочинно.
На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд припинити право користування земельною ділянкою пл. 150 м2 по АДРЕСА_1 згідно договору дарування від 29 серпня 2017 року ОСОБА_6 .
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду,  ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм процесуального права,  просить рішення у справі скасувати та залишити позов без розгляду.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не мав права вирішувати спір по суті у зв`язку з відсутністю матеріалів дослідження та повинен був залишити позовну заяву без розгляду згідно ст. ст. 183, 187, 257 ЦПК України.
Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.
       Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
З договору дарування від 27 травня 1994 року вбачається, що ОСОБА_7 подарувала, а ОСОБА_3 та ОСОБА_1 прийняли в дар кожен в рівних частках належну ОСОБА_7 1/3 частину будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_2 , який розташований на присадибній земельній ділянці розміром 2035 кв.м. На вказаній присадибній земельній ділянці розташований один 1/3 част. глинобитний обкладений цеглою, а 2/3 – цегляний, критий асбофанерою жилий будинок «А» з прибудовами загальною жилою пл. 175,1 кв. м, сараї «Б», «Е», «Ж», «И», гаражі «В», «Г», «З», уборна «Д», оглядова яма під «З», погріб «К», забор № 1, ворота з кал. №2, підпорна стіна № 3 (а.с. 3).
Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 вказував, що ОСОБА_3 по договору дарування від 29 серпня 2017 року передала ОСОБА_8 окремо виділену земельну ділянку пл. 150 м2, що погіршило умови користування і стан ділянки та призвело до значної перешкоди у використанні її за цільовим призначенням. Зазначав, що ОСОБА_9 порушує права інших осіб. 
При цьому доказів на підтвердження заявлено ОСОБА_1 суду надано не було.
Частинами 1,2,3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Згідно з нормами частин 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). 
Згідно із практикою ЄСПЛ за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків (Постанова КЦС ВС від 13 лютого 2019 року справа № 369/13976/15?ц). 
Зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 не вбачається яким саме чином і в чому порушені відповідачем права та інтереси позивача та в який спосіб. До позовної заяви додана лише копія договору дарування від 27 травня 1994 року, в якому відповідач не є його стороною.
Підстави припинення права користування земельною ділянкою визначені статтею 141 ЗК України згідно якої такими підставами є  добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати;набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в підтвердження позовних вимог позивачем не було надано суду жодного належного, допустимого та достовірного доказу.
Відповідно до статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо: 1) позов подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності; 2) позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи; 3) належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи; 4) у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; 5) позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду; 6) між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана; 7) дієздатна особа, в інтересах якої у встановлених законом випадках відкрито провадження у справі за заявою іншої особи, не підтримує заявлених вимог і від неї надійшла відповідна заява; 8) провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк; 9) позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору; 10) позивач у визначений судом строк не вніс кошти для забезпечення судових витрат відповідача і відповідач подав заяву про залишення позову без розгляду; 11) після відкриття провадження судом встановлено, що позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду; 12) між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення суду іншої держави, якщо право укласти таку угоду передбачене законом або міжнародним договором України, за винятком випадків, якщо суд визнає, що така угода суперечить закону або міжнародному договору України, є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана. Особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно. В ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з державного бюджету.
Зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували наявність обставин, визначених ст. 257 ЦПК України, посилання апелянта на статтю 257 ЦПК України є необґрунтованим, та не підлягає задоволенню.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 375,381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, - 

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права користування на земельну ділянку - залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення. 
Повний текст постанови виготовлений 24 червня 2021 року.

Судді