ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4563/21 Справа № 177/1476/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Березюк М. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді: Бондар Я.М.,
суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,
секретар судового засідання - Кислиця І.В.
сторони справи:
скаржник -  ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження-державний виконавець Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Дніпропетровської області Озімок Тетяна Анатоліївна
заінтересована особа- АТ КБ «ПриватБанк,
розглянувши у відкритому судовому засіданні,в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою скаржника ОСОБА_1 на ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2021 року, якою залишена без задоволення скарга на рішення та дії державного виконавця, постановлену суддею Березюк М.В. у м.Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 11 лютого 2021 року,-
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2020 року скаржниця ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою в якій просила суд визнати неправомірними дії державного виконавця Криворізького районного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Дніпропетровської області Озімок Т.А. щодо:
- примусового виконання заочного рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21.02.2019;
- щодо не надіслання вчасно копії постанови ВП № 59393631 від 20.06.2019 про відкриття виконавчого провадження, в порушення Закону України «Про виконавче провадження»;
- щодо винесення постанови ВП №59393631 від 20.06.2019 про стягнення виконавчого збору;
- щодо винесення постанови ВП № 59393631 від 22.08.2019 про арешт коштів боржника;
- щодо винесення постанови ВП № 59393631 від 29.01.2020 про повернення виконавчого документа стягувачу;
- щодо не надіслання вчасно копії постанови ВП № 59393631 від 10.11.2020 про закінчення виконавчого провадження, в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження»;
- щодо не надіслання вчасно копії постанови ВП № 59393631 від 10.11.2020 про зняття арешту з коштів в АТ «Універсал Банк», в порушення Закону України «Про виконавче провадження»;
- щодо не зняття ОСОБА_1 як боржника вчасно з Єдиного реєстру боржників по ВП № 59393631 від 10.11.2020, в порушення Закону України «Про виконавче провадження»;
Також просила суд зобов`язати державного виконавця Озімок Т.А. виконати вимоги Закону України «Про виконавче провадження» щодо вчасного надіслання постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 59393631 від 10.11.2020, а також постанови про зняття арешту з майна (коштів) ОСОБА_1 , що містяться на рахунку АТ «Універсал Банк», згідно закінчення виконавчого провадження ВП № 59393631 від 10.11.2020 ОСОБА_1 .
Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2021 року скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Дніпропетровської області Озімок Тетяни Анатоліївни, заінтересована особа АТ КБ «ПриватБанк», щодо визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії залишена без задоволення.
Заявник ОСОБА_1 , будучи незгодною з ухваленим судовим рішення подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність ухвали суду, яка винесена з істотними порушеннями норм матеріального та процесуального права, ставить питання про її скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі задовольнити заявлена нею позовні вимоги, викладені у п.п.5.1-5.10 її апеляційної скарги.
При цьому, скаржник зазначає, що, оскільки в матеріалах виконавчого провадження відсутнє поштове повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції ОСОБА_1 особисто, або повернуте з відміткою про неможливість вручення, суд повинен вважати неналежним доказом копію реєстру відправлення листів, а посилання державного виконавця, як на підтвердження повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження тільки відправки, не є достатнім доказом. ОСОБА_1 вважає, що дії державного виконавця щодо неналежного повідомлення боржника про винесення постанови про відкриття виконавчого провадження мають бути визнані неправомірними та зобов`язано державного виконавця виконати вимоги ст.28 Закону України про виконавче провадження.
Окрім того, скаржник вважає, що, оскільки при відкритті виконавчого провадження не дотримані вимоги закону щодо належного повідомлення боржника, подальші дії виконавця є похідними, тому суд повинен вважати, що постанова про арешт коштів боржника від 22.03.2019 є передчасною, тому підлягає скасуванню.
Вказує, що оскільки заочне рішення, яке стало підставою для видачі виконавчого листа скасовано ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 03.11.2020 і про це достеменно знав державний виконавець, то він повинен був самостійно вчинити певні дії, але цього не зробив. Наголошує на тому, що на свої звернення і скарги до державного виконавця вона не отримувала жодної відповіді. Вважає дії державного виконавця Озімок Т.А. неправомірними, такими, що суперечать Закону України про виконавче провадження.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 Криворізький районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Дніпропетровської області, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції, як законну і належним чином обґрунтовану без змін.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 які, кожен окремо підтримали вимоги і доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити з викладених у скарзі підстав, скасувати ухвалу суду першої інстанції, ухвалите нове рішення про повне задоволення скарги ОСОБА_1 , представника заінтересованої особи АТ КБ «ПриватБанк» Бродька А.І., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги і відзиву на неї, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 10.06.2019 АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Криворізького РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області з заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа виданого Криворізьким районним судом Дніпропетровської області від 26.03.2019 по справі №177/1476/18, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором (а.с. 41, 61).
Заочне рішення, яке стало підставою для видачі виконавчого листа, скасовано ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 03.11.2020 (а.с. 11).
Постановою державного виконавця Озімок Т.А. від 20.06.2019 відкрито виконавче провадження. (а.с. 42).
Матеріалами виконавчого провадження встановлено, що копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.06.2019 надіслана стягувачу та боржнику за вихідним №11716 від 20.06.2019 (а.с. 42 зворот), що підтверджується відповідним супровідним листом, а також даними журналу реєстрації вихідної кореспонденції за 20.06.2019 в якому під номером 11716 від 20.06.2019 зареєстровано постанову про відкриття виконавчого провадження, даними реєстру відправки згрупованих поштових відправлень (рекомендованих листів) від 21.06.2019, формування якого передбачено п.9 розділу ІІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, та які здані до відділення поштового зв`язку 21.06.2019, що свідчить про вчасне (не пізніше наступного дня) надіслання державним виконавцем Марченко А.А. копії постанови про відкриття виконавчого провадження з дотриманням вимог ст.28 Закону України «Про виконавче провадження». 
З матеріалів виконавчого провадження видно, що 21.08.2019 державний виконавець отримала повідомлення АТ «УніверсалБанк» про наявність у ОСОБА_1 рахунків у вказаному банку (а.с. 45).
Як слідує з матеріалів виконавчого провадження №59393631 державним виконавцем вживалися заходи для виявлення майна боржника ОСОБА_1 , але таке майно виявити не вдалося (а.с. 47-54), у зв`язку з чим 29.01.2020 державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с. 55).
Постанова про закриття виконавчого провадження №59393631 прийнята державним виконавцем 02.12.2020 (а.с. 59), після чого відомості про ОСОБА_1 як боржника було виключено з реєстру боржників, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру боржників з датою пошуку 07.12.2020 (а.с. 17-18), про що її повідомлено (а.с. 15).
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні, заявлених у скарзі вимог на підставі досліджених матеріалів виконавчого провадження №59393631 виходив з необґрунтованості скарги та відсутності підстав для її задоволення. 
Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення частина перша 26 Закону України «Про виконавче провадження»).
За правиламим ч.1, п.1 ч.2 ст.18 вказаного Закону, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини право на суд захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, в пункті 66 рішення у справі «Immobiliare Saffi проти Італії», заява №22774/93, зазначено, що ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.
Згідно зі ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Відповідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 6 від 07.02.2016 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. При цьому суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.
Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання, а відповідно до ст.5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців). Статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено обов`язок державного виконавця розпочати примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
Так, судом перевірено та встановлено, що, отримавши заяву стягувача про відкриття виконавчого провадження, державний виконавець Озімок Т.А. була зобов`язана відкрити виконавче провадження, у зв`язку з чим 20.06.2019 нею прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.42). 
Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що вимога скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного виконавця Озімок Т.А. щодо примусового виконання заочного рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21.02.2019 по справі №177/1476/18 задоволенню не підлягає, колегія суддів вважає правильним, оскільки, як встановив суд державний виконавець діяла відповідно до наданих їй повноважень.
Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.
Відповідно до ст.28 Закону України «Про виконавче провадження, копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.
Як встановлено судом, копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.06.2019 була надіслана стягувачу та боржнику за вихідним №11716 від 20.06.2019 (а.с. 42 зворот), що підтверджено супровідним листом, а також даними журналу реєстрації вихідної кореспонденції за 20.06.2019 в якому під номером 11716 від 20.06.2019 зареєстровано постанову про відкриття виконавчого провадження, а також даними реєстру відправки згрупованих поштових відправлень (рекомендованих листів) від 21.06.2019
Перевіривши зазначені вище обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що державним виконавцем вимоги ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» щодо своєчасного надіслання ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження виконано, відповідно вимога скарги в частині визнання неправомірними дій щодо несвоєчасного надіслання постанови про відкриття виконавчого провадження задоволенню не підлягає.
Отже, постанова про відкриття виконавчого провадження була надіслана боржнику  ОСОБА_1  рекомендованим поштовим відправленням за адресою зазначеною у виконавчому листі і таким чином боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішення суду.
Твердження скаржниці  ОСОБА_1  про необхідність надіслання постанови про відкриття провадження саме рекомендованим листом з повідомленням про вручення, яке повинно бути долучено до матеріалів виконавчого провадження на підтвердження отримання боржником цього відправлення, як правильно зазначив суд першої інстанції не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки, як зазначалось вище боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішення суду у разі надіслання державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим поштовим відправленням за адресою зазначеною у виконавчому листі, що було виконано державним виконавцем Озімок Т.А.
Відповідно ч.4 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Суд першої інстанції, відмовивши ОСОБА_1 в частині її вимог про визнання неправомірними дій державного виконавця щодо винесення постанови від 20.06.2019 про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №59393631 послався на норми ч.4 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», зазначивши, що прийняття такої постанови одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця. 
Згідно з частиною другою статті 74 Закон України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Таким чином оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору законодавцем віднесено до юрисдикції адміністративного суду, тому вимога ОСОБА_1 у цій частині не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до абз.3 ч.2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний винести постанову про арешт майна (коштів) боржника під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного дня після виявлення майна.
Матеріалів виконавчого провадження встановлено, що 21.08.2019 державний виконавець отримала повідомлення АТ «УніверсалБанк» про наявність у ОСОБА_1 рахунків у вказаному банку (а.с. 45).
На виконання вимог закону, 22.08.2019 державним виконавцем прийнято постанову про арешт коштів боржника, тому, як правильно зазначив суд і ця вимога скарги ОСОБА_1 - визнання неправомірними дій виконавця про винесення постанови про арешт коштів боржника не може бути задоволена.
Відповідно до п.2  ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Державним виконавцем Озімок Т.А. вживалися заходи для виявлення майна боржника ОСОБА_1 , що підтверджено матеріалами виконавчого провадження, і оскільки таке майно не було виявлено 29.01.2020 державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. 
Таким чином висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 і в частині визнання неправомірними дій державного виконавця щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, є вірним, оскільки державний виконавець діяла в межах своїх повноважень, відповідно до положень ст.37 Закону України «Про виконавче провадження»
Судом встановлено та підтверджено матеріалами виконавчого провадження, після отримання державним виконавцем Озімок А.Т заяви ОСОБА_1 про закінчення виконавчого провадження №59393631, останньою 01.12.2020 прийнято постанову про зняття арешту з коштів, яку направлено ОСОБА_1 , стягувачу та АТ «УніверсалБанк» за вихідним №31254 від 01.12.2020 та 02.12.2020 прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження, яку надіслано стягувачу та боржнику за вих.31256 від 02.12.2020.
Оскільки предметом скарги є саме вимоги щодо не надіслання вчасно копій постанов про закриття виконавчого провадження та зняття арешту з майна боржника від 10.11.2020 у виконавчому провадженні №59393631, які державним виконавцем не приймалися, суд першої інстанції не надавав оцінку своєчасності винесення вказаних постанов та їх надсилання сторонам виконавчого провадження, а твердження скаржника про те, що постанови про закриття виконавчого провадження та зняття арешту з майна боржника державний виконавець мав прийняти саме 10.11.2020, судом не взяті до уваги, так як скарга не містить відповідних вимог, а містить лише вимоги про не надіслання вчасно постанов від 10.11.2020 та зобов`язання їх надіслання.
Відповідно до норм ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників у разі закінчення виконавчого провадження. 
Судом встановлено, що 10.11.2020 постанова про закінчення виконавчого провадження державним виконавцем не приймалася, відповідно ОСОБА_1 не була виключена з реєстру боржників у вказану дату, тому вимога ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними дій державного виконавця Озімок Т.А. щодо не зняття ОСОБА_1 як боржника вчасно з Єдиного реєстру боржників по ВП №59393631 від 10.11.2020, не може бути задоволена, оскільки, як зазначалось вище постанова про закриття виконавчого провадження №59393631 прийнята державним виконавцем 02.12.2020, після чого відомості про ОСОБА_1 як боржника було виключено з реєстру боржників, що підтверджено витягом з Єдиного реєстру боржників з датою пошуку 07.12.2020, де зазначено про відсутність інформації на ОСОБА_1 в Єдиному реєстрі боржників (а.с.18).
З огляду на вищенаведене, колегія суддів повністю погоджується із висновками суду першої інстанції, що державний виконавець Озімок Т.А. у виконавчому провадженні №59393631 діяла в межах своїх повноважень, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» і право скаржника ОСОБА_1 її діями порушено не було, тому відсутні підстави для задоволення скарги.
Колегія суддів вважає, що, доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд , -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 29 червня 2021 року.
Головуючий:

Судді: