УХВАЛА

23 квітня 2021 року 
м. Київ
справа №  922/2462/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Могил С.К. - головуючий (доповідач), Краснов Є.В., Случ О.В.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях 
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 21.01.2021
та рішення Господарського суду Харківської області від 19.10.2020 
у справі № 922/2462/20 
за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут"
до Фізичної особи-підприємця Пільгуй Романа Станіславовича 
про розірвання договору оренди та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
На адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 05.03.2021 надійшла касаційна скарга Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях на постанову Східного апеляційного господарського суду від 21.01.2021 (повний текст складено 25.01.2021) та рішення Господарського суду Харківської області від 19.10.2020 у справі № 922/2462/20, подана через Східний апеляційний господарський суд 22.02.2021.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями Касаційного господарського суду від 05.03.2021 вказану касаційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: Могил С.К. - головуючий (доповідач), Краснов Є.В., Случ О.В.
Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.03.2021 касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях залишено без руху з підстав недодержання заявником вимог п. 5 ч. 2, п. 2 ч. 4 ст. 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Надано скаржнику строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху та вказано на необхідність: 1) зазначити підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) ст. 287 ГПК України підстави (підстав), належним чином обґрунтувати наявність цієї підстави (цих підстав), 2) надати докази сплати судового збору за подання касаційної скарги у сумі 2 193, 28 грн.
Зазначену ухвалу від 22.03.2021 скаржник отримав 26.03.2021, що підтверджується відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.
На виконання вимог вказаної ухвали скаржником 05.04.2021 подано заяву про усунення недоліків касаційної скарги (отримана Верховним Судом 08.04.2021), у якій заявник вказує на те, що касаційна скарга подається на підставі п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України та зазначає, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судами норм матеріального права, а також застосування цих норм без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 30.06.2020 у справі №  905/1352/19, від 12.12.2019 у справі № 904/1054/19, та у постанові Вищого господарського суду України від 19.02.2009 у справі № 4/181.
Слід зазначити, що в заяві про усунення недоліків касаційної скарги заявник повторно посилається на окремі висновки, викладені у вказаних постановах та не зазначає сам висновок, який, на його думку, не був врахований судом апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови, та норму права (пункт, частину, статтю), яку, на думку скаржника, суд апеляційної інстанції застосував в оскаржуваному судовому рішенні без врахування висновку щодо застосування саме цієї норми права (частини статті), та чи подібні ці правовідносини. Скаржником не наведено належного обґрунтування того, у чому конкретно полягало неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.
Водночас загальне посилання на невідповідність оскаржених судових рішень позиціям Верховного Суду без конкретизації норм (норми) права, неправильно застосованих/порушених судами попередніх інстанцій та висновку Суду щодо їх застосування не може вважатися підставою для відкриття касаційного провадження.
При цьому, Суд повторно звертає увагу скаржника на те, що його посилання на неврахування висновку викладеного в постанові Вищого господарського суду України від 19.02.2009 у справі № 4/181 не приймаються Судом, оскільки п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України підставою касаційного оскарження передбачає неврахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених саме в постановах Верховного Суду.
Таким чином зазначення у заяві загальної вказівки на те, що касаційна скарга подається на підставі п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України без належного обґрунтування обраної підстави касаційного оскарження, недостатньо для висновку про наявність підстав для відкриття касаційного провадження, як того вимагає п. 5 ч. 2 ст. 290 ГПК України.
Беручи до уваги викладене скаржником не усунуто недолік в частині зазначення передбаченої (передбачених) ст. 287 ГПК України підстави (підстав) подання касаційної скарги.
Крім того, скаржником не додано до заяви про усунення недоліків касаційної скарги доказів сплати судового збору у сумі 2 193, 28 грн, натомість, у тексті поданої заяви скаржник зазначає, що на момент подання відповідної заяви позбавлений можливості на здійснення оплати судового збору. При цьому, як зазначає заявник, оплата буде здійснена після розблокування рахунків та надходження коштів на фінансування відповідних видатків.
Статтею 8 Закону визначено перелік умов, за яких суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, а також зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати.
При цьому Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях не порушує питання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, а констатує факт неможливості його сплатити.
Водночас, редакція зазначеної статті Закону не передбачає право суду з власної ініціативи з урахуванням майнового стану сторони відстрочити або розстрочити, а також зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на певний строк. 
Таким чином недолік в частині надання доказів сплати судового збору у сумі 2  193,  28  грн також не усунуто. 
Згідно із ч. 4 ст. 174 ГПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.
Частиною 5 ст. 292 ГПК України, зокрема, визначено, що питання про повернення касаційної скарги суд касаційної інстанції вирішує протягом двадцяти днів з дня надходження касаційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.
З огляду на те, що заявником не усунуто недоліки, зазначені в ухвалі Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.03.2021 касаційна скарга Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях на постанову Східного апеляційного господарського суду від 21.01.2021 та рішення Господарського суду Харківської області від 19.10.2020 у справі № 922/2462/20 підлягає поверненню на підставі ч. 4 ст. 174 ГПК України.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 174, 234, 235, 292 ГПК України, Суд, -
У Х В А Л И В:
1. Касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях на постанову Східного апеляційного господарського суду від 21.01.2021 та рішення Господарського суду Харківської області від 19.10.2020 у справі № 922/2462/20 не приймати до розгляду і повернути скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                                   Могил С.К.  

Судді:                                                                                                          Краснов Є.В.

                                                                                                                    Случ О.В.