Постанова                       
Іменем України       
19 травня 2021 року
м. Київ
справа №  755/13042/18
провадження № 61-18491св19
головуючого - Ступак О. В., 
суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,   
відповідач - Державне підприємство «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Державного підприємства «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 травня 2019 року у складі судді Катющенко В. П. та постанову Київського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Стрижеуса А. М., Поливач Л. Д., Шкоріної О. І., 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 звернулись до суду з позовом до Державного підприємства «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» (далі - ДП УСТФ «Укртелефільм»), в якому просили: стягнути з відповідача на користь позивачів: ОСОБА_1 - нараховану, але не виплачену заробітну плату разом з відпускними в сумі 123 914,38 грн, ОСОБА_9 - нараховану, але не виплачену заробітну плату разом з відпускними в сумі 35 245,29 грн, ОСОБА_2 -нараховану, але не виплачену заробітну плату разом з відпускними в сумі 48 447,76 грн, ОСОБА_3 - нараховану, але не виплачену заробітну плату разом з відпускними в сумі 13 608,82 грн, ОСОБА_4 - нараховану, але не виплачену заробітну плату разом з відпускними в сумі 48 910,49 грн, ОСОБА_5 - нараховану, але не виплачену заробітну плату разом з відпускними в сумі 28 153,48 грн, ОСОБА_6 - нараховану, але не виплачену заробітну плату разом з відпускними в сумі 77 329,63 грн, ОСОБА_7 - нараховану, але не виплачену заробітну плату разом з відпускними в сумі 71 329,62 грн, ОСОБА_8 - нараховану, але не виплачену заробітну плату разом з відпускними в сумі 75 396,69 грн; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити їм індексацію на нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01 січня 2018 року до 31 березня 2018 року, а такожкомпенсацію за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати станом на момент звернення до суду.
Позов обґрунтований тим, що в ДП УСТФ «Укртелефільм»   ОСОБА_1 з 31 серпня 1982 року працює на посаді керівника комплексу відеозйомок та монтажу, ОСОБА_9 з 12 лютого 1966 року працює на посаді старшого інструктора пожежної охорони, ОСОБА_2 з 24 серпня 1978 року працює на посаді кіномеханіка І категорії, ОСОБА_3 з 13 серпня 1984 року на посаді слюсара-ремонтника, ОСОБА_4 з 13 вересня 1982 року працює на посаді старшого інженера, ОСОБА_5 з 13 червня 1972 року працює» на посаді механіка з обслуговування знімальної техніки, ОСОБА_6 з 10 вересня 1985 року працює на посаді майстра павільйону, ОСОБА_7 з 05 березня 2005 року працює на посаді механіка з обслуговування складної відеотехніки, ОСОБА_8 з 09 листопада 1981 року працює на посаді головного спеціаліста відділу кадрової та адміністративної роботи.
З початку 2018 року відповідач, посилаючись на складне економічне становище та відсутність коштів, відмовився виплачувати позивачам нараховану заробітну плату за січень, лютий та березень 2018 року, внаслідок чого виникла заборгованість із заробітної плати разом із відпускними станом на 31 березня 2018 року, а саме: перед ОСОБА_1 в сумі 123 914,38 грн; ОСОБА_9 - 35 245,29 грн; ОСОБА_2 - 48 447,76 грн; ОСОБА_3 - 13608,82 грн.; ОСОБА_4 - 48 910,49 грн; ОСОБА_5 - 28 153,48 грн; ОСОБА_6 - 77 329,63 грн;   ОСОБА_7 - 71329,62 грн; ОСОБА_8 - 75 396,69 грн.
У червні 2018 року позивачі звернулися до Дніпровського районного суду м. Києва із заявами про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, на підставі яких Дніпровський районний суд м. Києва видано судові накази. На підставі заяв відповідача ці судові накази Дніпровський районний суд м. Києва скасував у зв`язку з наявністю спору про право.
Заборгованість із заробітної плати за січень, лютий та березень 2018  року підтверджується табелями обліку робочого часу та довідками нарахованої заробітної плати, але не визнається нещодавно призначеним керівництвом роботодавця, тому позивачі змушені звернутися до суду у порядку позовного провадження.
Короткий зміст рішень судів першої  та апеляційної інстанцій
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 травня 2019 року позовну заяву  ОСОБА_1 , ОСОБА_9 ,  ОСОБА_2 ,    ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,  ОСОБА_6 ,  ОСОБА_7 ,  ОСОБА_8 в частині заявлених ОСОБА_9 позовних вимог залишено без розгляду. 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року, позов задоволено.
Стягнено з ДП УСТФ «Укртелефільм» нараховану, але не виплачену заробітну плату та оплату щорічної основної відпустки, за період з 01 січня 2018 року до 31 березня 2018 року, на користь: ОСОБА_1 в сумі 123 9140,38 грн, ОСОБА_2 - 48 447,76 грн, ОСОБА_3 - 13 608,82 грн, ОСОБА_4 - 48 910,49 грн, ОСОБА_5 - 28 153,48 грн, ОСОБА_6 - 77 329, 63 грн, ОСОБА_7 - 71 329,62 грн, ОСОБА_8 - 75 396,69 грн з відрахуванням із цих сум податків та інших обов`язкових платежів.
Зобов`язано ДП УСТФ «Укртелефільм» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ,   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 індексацію на нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01 січня 2018 року до 31 березня 2018 року, а також компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати станом на 03 вересня 2018 року.
Рішення в частині стягнення з ДП УСТФ «Укртелефільм» на користь ОСОБА_1 ,   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 заробітної плати за один місяць підлягає негайному виконанню.
Стягнено з ДП УСТФ «Укртелефільм» на користь держави судовий збір у сумі 5 638,40 грн.
Рішення суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивоване тим, що позивачі довели належними та допустимими доказами зобов`язання відповідача виплатити заборгованість із заробітної плати з урахуванням її індексації. Надані позивачами довідки від 12 березня 2018 року підписані першим заступником генерального директора ОСОБА_10 , який діяв відповідно до прав та обов`язків, покладених на нього посадовою інструкцією, що передбачає право підписувати та візувати документи, і начальником відділу кадрів та адміністративної роботи ОСОБА_11 в період перебування їх на посадах.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У жовтні 2019 року ДП УСТФ «Укртелефільм» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, просило їх скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову частково.
Аргументи учасників справи 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а саме: частини третю, четверту статті 105 ЦК України, статті 3, 6, 10, 24 Закону України «Про відпустки».
Суди не звернули уваги, що Державний комітет телебачення і радіомовлення на підставі наказу поклав функції з управління ДП УСТФ «Укртелефільм» не на його органи управління, які визначені статутом, а на комісію з перетворення. Повноваження голови комісії щодо управління справами юридичної особи визначаються частинами третьою, четвертою статті 105 ЦК України. Отже, ОСОБА_10 не мав повноважень на підписання документів. Факт заборгованості за період із 01 січня 2018 року до 28 лютого 2018 року, вказаний у довідках, визнається відповідачем.
Накази про надання відпустки позивачам підписано ОСОБА_10 незаконно від імені відповідача. Перший заступник генерального директора Бійма О. І. не був включений до членів комісії з припинення відповідача, а тому, не мав повноважень на видачу наказів та розпоряджень від імені відповідача, у тому числі і наказів про відпустки працівників.
Аргументи інших учасників справи
У листопаді 2019 року представник позивачів - адвокат Глазков Є. С. звернувся до Верховного Суду з відзивом на касаційну скаргу, просив залишити її без задоволення, а судові рішення - без змін.
Зазначив про обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій. Позивач не довів обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.
Наказом про перетворення ДП УСТФ «Укртелефільм» у Публічне акціонерне товариство «Укртелефільм» від 21 грудня 2017 року № 519 створено комісію з перетворення, головою комісії призначено ОСОБА_12 , до складу комісії включено також головного бухгалтера ОСОБА_13 .  Цим наказом чітко визначений перелік функцій голови комісії на час перетворення, який не містить посилань на те, що будь-які документи, які видаються підприємством, має підписувати лише голова комісії з перетворення. У наказі зазначено, що голова комісії спільно з членами комісії, до якої входила головний бухгалтер ОСОБА_13 , мають забезпечити дотримання соціально-правових гарантій підприємства під час перетворення.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що відповідно до наказу від 21 грудня 2017 року № 519 «Про перетворення ДП УСТФ «Укртелефільм» у Публічне акціонерне товариство «Укртелефільм» головою комісії з перетворення призначено   ОСОБА_12 (т. 1, а. с. 195-198).
Згідно з довідками від 12 березня 2018 року, підписаними першим заступником генерального директора студії ОСОБА_10 та начальником відділу кадрової та адміністративної роботи ОСОБА_11 , які містять відбитки печаток відділу кадрів підприємства відповідача, підтверджується, що позивачі: 
ОСОБА_1 працює з 31 серпня 1982 року (наказ від 31 серпня 1982 року № 182-к) на посаді керівника комплексу відеозйомок та монтажу з посадовим окладом 9 016,00 грн, 
ОСОБА_2 працює з 29 серпня 1978 року (наказ від 29 серпня 1978 року № 158-к) на посаді кіномеханіка І категорії з посадовим окладом 4 131,00 грн, 
ОСОБА_3 працює з 13 серпня 1984 року (наказ від 13 серпня 1984 року № 182-к) на посаді слюсаря-ремонтника цеху сантехніки, вентиляції та опалення з посадовим окладом 4 131,00 грн, 
ОСОБА_4 працює з 13 вересня 1982 року (наказ від 10 вересня 1982 року № 194-к) на посаді старшого інженера з посадовим окладом 3 723,00 грн, 
ОСОБА_5 працює з 13 червня 1972 року (наказ від 13 червня 1972 року № 76-к) на посаді механіка по обслуговуванню знімальної техніки з посадовим окладом 3 723,00 грн,
ОСОБА_6 працює з 10 вересня 1982 року (наказ від 10 вересня 1985 року № 196-к) на посаді майстра павільону дільниці підготовки та обслуговування зйомок з посадовим окладом 4 360,00 грн, 
ОСОБА_7 працює з 05 березня 2005 року (наказ від 05 березня 2005 року № 13-к) на посаді механіка по обслуговуванню складної відеотехніки з посадовим окладом 5 508,00 грн, 
ОСОБА_8 працює з 09 листопада 1981 року (наказ від 05 листопада 1981 року № 222-к) на посаді головного спеціаліста відділу кадрової та адміністративної роботи з посадовим окладом 5 508,00 грн (т. 1 а. с. 9, 15, 18, 21, 24, 27, 30, 33).
Із довідок відомо, що позивачі перебувають у трудових відносинах з підприємством відповідача з вказаних у довідках дат та до часу розгляду цієї справи судом.
Розмір посадових окладів позивачів, що зазначений в цих довідках, відповідачем не оспорюється. 
Доказів розірвання відповідачем трудових відносин з позивачами суду не надано.
На підтвердження наявності заборгованості відповідача перед позивачами щодо виплати заробітної плати та оплати щорічної основної відпусток, а також розміру такої заборгованості, позивачі надали довідки, що містять відбиток печатки відділу кадрів відповідача, за підписом першого заступника генерального директора ОСОБА_10 та головного бухгалтера ОСОБА_13, а саме:
довідку від 12 березня 2018 року № 31/03, відповідно до якої заборгованість із заробітної плати перед ОСОБА_1 за період з 01 січня 2018 року до 31 березня 2018 року згідно з табелями робочого часу станом на 01 квітня 2018 року становить 123 914,38 грн, а разом з податками - 153 930,91 грн (т. 1, а. с. 8);
довідка від 12 березня 2018 року № 21/03, відповідно до якої заборгованість із заробітної плати перед ОСОБА_2 за період з 01 січня 2018 року до 31 березня 2018 року згідно з табелями робочого часу станом на 01 квітня 2018 року становить 48 447,76 грн, а разом з податками - 606 183,55 грн (т. 1, а. с.14);
довідка від 12 березня 2018 року № 57/03, відповідно до якої заборгованість із заробітної плати перед ОСОБА_3 за період з 01 січня 2018 року до 31 березня 2018 року згідно з табелями робочого часу станом на 01 квітня 2018 року становить 13 608,82 грн, а разом з податками - 16 905,37 грн (т. 1, а. с.17);
довідка від 12 березня 2018 року № 25/03, відповідно до якої заборгованість із заробітної плати перед ОСОБА_4 за період з 01 січня 2018 року до 31 березня 2018 року згідно з табелями робочого часу станом на 01 квітня 2018 року становить 48 910,49 грн, а разом з податками - 60 758,37 грн (т. 1, а. с. 20);
довідка від 12 березня 2018 року № 37/03, відповідно до якої заборгованість із заробітної плати перед ОСОБА_5 за період з 01 січня 2018 року до 31 березня 2018 року згідно з табелями робочого часу станом на 01 квітня 2018 року становить 28 153,48 грн, а разом з податками - 34 973,27 грн (т. 1, а. с. 23);
довідка від 12 березня 2018 року № 29/03, відповідно до якої заборгованість із заробітної плати перед ОСОБА_6 за період з 01 січня 2018 року до 31 березня 2018 року згідно з табелями робочого часу станом на 01 квітня 2018 року становить 77 329,63 грн, а разом з податками - 96 061,65 грн (т. 1, а. с. 26);
довідка від 12 березня 2018 року № 23/03, відповідно до якої заборгованість із заробітної плати перед ОСОБА_7 за період з 01 січня 2018 року до 31 березня 2018 року згідно з табелями робочого часу станом на 01 квітня 2018 року становить 71 329,62 грн, а разом з податками - 88 808,22 грн (т. 1, а. с. 29);
довідка від 12 березня 2018 року № 27/03, відповідно до якої заборгованість із заробітної плати перед ОСОБА_8 за період з 01 січня 2018 року до 31 березня 2018 року згідно з табелями робочого часу станом на 01 квітня 2018 року становить 75 396,69 грн, а разом з податками - 93 660,48 грн (т. 1, а. с. 32).
Заперечуючи щодо належності та допустимості наданих позивачами доказів, у тому числі й зазначених довідок, з тих підстав, що вони підписані неповноважними особами, представник відповідача надав такі довідки про заробітну плату:
згідно з довідкою  від 10 грудня 2018 року № Д17/1 посадовий оклад ОСОБА_1 станом на 01 січня 2018 року становить 9 016,00 грн, посадовий оклад станом на 01 лютого 2018 року становить 9 016,00 грн, загальна сума заробітної плати за період з 01 січня 2018 року до 28 лютого 2018 року становить 18 032,00 грн разом з податками та зборами (т. 2, а. с. 112);
відповідно до довідки від 10 грудня 2018 року № Д17/7 посадовий оклад ОСОБА_2 станом на 01 січня 2018 року становить 4 131,00 грн, посадовий оклад станом на 01 лютого 2018 року становить 4 131,00 грн, загальна сума заробітної плати за період з 01 січня 2018 року до 28 лютого 2018 року становить 8 262,00 грн разом з податками та зборами (т. 2, а. с. 114);
згідно з довідкою від 10 грудня 2018 року № Д17/9 посадовий оклад ОСОБА_3 станом на 01 січня 2018 року становить 4 131,00 грн, посадовий оклад станом на 01 лютого 2018 року становить 4 131,00 грн, загальна сума заробітної плати за період з 01 січня 2018 року до 28 лютого 2018 року становить 8 262,00 грн разом з податками та зборами (т. 2, а. с. 115);
відповідно до довідки від 10 грудня 2018 року № Д17/16 посадовий оклад ОСОБА_4 станом на 01 січня 2018 року становить 3 600,00 грн, посадовий оклад станом на 01 лютого 2018 року становить 3 723,00 грн, загальна сума заробітної плати за період з 01 січня 2018 року до 28 лютого 2018 року становить 7 323,00 грн разом з податками та зборами (т. 2, а. с. 116);
згідно з довідкою від 10 грудня 2018 року  № Д17/5 посадовий оклад ОСОБА_5 станом на 01 січня 2018 року становить 3 200,00 грн, посадовий оклад станом на 01 лютого 2018 року становить 3 723,00 грн, загальна сума заробітної плати за період з 01 січня 2018 року до 28 лютого 2018 року становить 6 923,00 грн разом з податками та зборами (т. 2, а. с. 117);
відповідно до довідки від 10 грудня 2018 року № Д17/15 посадовий оклад ОСОБА_6 станом на 01 січня 2018 року становить 4 360,00 грн, посадовий оклад станом на 01 лютого 2018 року становить 4 360,00 грн, загальна сума заробітної плати за період з 01 січня 2018 року до 28 лютого 2018 року становить 8 720,00 грн разом з податками та зборами (т. 2, а. с. 118);
згідно з довідкою від 10 грудня 2018 року № Д17/8 посадовий оклад ОСОБА_7 станом на 01 січня 2018 року становить 5 508,00 грн, посадовий оклад станом на 01 лютого 2018 року становить 5 508,00 грн, загальна сума заробітної плати за період з 01 січня 2018 року до 28 лютого 2018 року становить 11 016,00 грн разом з податками та зборами (т. 2, а. с. 119);
відповідно до довідки від 10 грудня 2018 року № Д17/4 посадовий оклад ОСОБА_8 станом на 01 січня 2018 року становить 5 508,00 грн, посадовий оклад станом на 01 лютого 2018 року становить 5 508,00 грн, загальна сума заробітної плати за період з 01 січня 2018 року до 28 лютого 2018 року становить 11 016,00 грн разом з податками та зборами (т. 2, а. с. 120).
Згідно з наказом ДП УСТФ «Укртелефільм» від 20 квітня 2018 року № 26/1-К перший заступник генерального директора ДП УСТФ «Укртелефільм» ОСОБА_10 звільнений із займаної посади з 23 квітня 2018 року (т. 1, а. с. 184).
Відповідно до наказу від 27 березня 2018 року № Н-327/1 начальник кадрів та адміністративної роботи ДП УСТФ «Укртелефільм» ОСОБА_11 звільнена із займаної посади з 30 березня 2018 року (т. 1, а. с. 185).
Згідно знаказом від 16 липня 2018 року № 189-к ОСОБА_12 призначений на посаду генерального директора ДП УСТФ «Укртелефільм» з 16 липня 2018 року (т. 1, а. с. 202).
Відповідно до наказів:
від 27 лютого 2018 року № 10 ОСОБА_1 надано щорічну основну відпустку за період роботи з 31 серпня 2009 року до 31 серпня 2017 року, з 01 березня 2018 року до 11 листопада 2018 року на 248 календарних днів. Цей наказ підписаний керівником підприємства ОСОБА_10 (т. 1, а. с. 10).
від 27 лютого 2018 року № 19 ОСОБА_2 надано щорічну основну відпустку за період роботи з 29 серпня 2008 року до 29 серпня 2017 року, з 01 березня 2018 року до 19 вересня 2018 року на 196 календарних днів. Цей наказ підписаний керівником підприємства ОСОБА_10 та керівником структурного підрозділу ОСОБА_16 (т.1, а. с. 16);
від 27 лютого 2018 року № 33 ОСОБА_3 надано щорічну основну відпустку за період роботи з 13 серпня 2016 року до 13 серпня 2017 року, з 24 березня 2018 року до 21 квітня 2018 року на 28 календарних дня. Цей наказ підписаний керівником підприємства ОСОБА_10 та керівником структурного підрозділу ОСОБА_17 (т. 1, а. с.19);
від 27 лютого 2018 року № 11 ОСОБА_4 надано щорічну основну відпустку за період роботи з 19 лютого 2010 року до 19 лютого 2018 року, з 01 березня 2018 року до 30 жовтня 2018 року на 236 календарних дня. Цей наказ підписаний керівником підприємства ОСОБА_10 та керівником структурного підрозділу ОСОБА_18 (т. 1, а. с. 22);
від 27 лютого 2018 року № 21 ОСОБА_5 надано щорічну основну відпустку за період роботи з 13 червня 2009 року до 13 червня 2017 року, з 01 березня 2018 року до 18 жовтня 2018 року на 224 календарних дня. Цей наказ підписаний керівником підприємства ОСОБА_10 (т. 1, а. с. 25);
від 27 лютого 2018 року № 15   ОСОБА_6 надано щорічну основну відпустку за період роботи з 10 вересня 2006 року до 29 вересня 2017 року, з 01 березня 2018 року до 20 січня 2019 року на 315 календарних дня. Цей наказ підписаний керівником підприємства ОСОБА_10 та керівником структурного підрозділу ОСОБА_1 (т. 1, а. с. 28);
від 27 лютого 2018 року № 13   ОСОБА_7 надано щорічну основну відпустку за період роботи з 05 березня 2010 року до 05 березня 2018 року, з 01 березня 2018 року до 18 жовтня 2018 року на 224 календарні дні. Цей наказ підписаний керівником підприємства ОСОБА_10 та керівником структурного підрозділу ОСОБА_16 (т. 1, а. с. 31);
від 27 лютого 2018 року № 09 ОСОБА_8 надана щорічна основна відпустка за період роботи з 09 листопада 2011 року до 09 листопада 2017 року, з 01 березня 2018 року до 09 вересня 2018 року на 196 календарних днів. Цей наказ підписаний керівником підприємства ОСОБА_10 та керівником структурного підрозділу ОСОБА_11 (т. 1, а. с. 34).
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано справу. 
У листопаді 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 19 листопада 2019 року зупинено виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 травня 2019 року до закінчення касаційного перегляду справи.
Ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).
Касаційну скаргу у цій справі подано у квітні 2019 року, тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) заробітною платою є винагорода, яка виплачується працівникові за виконану ним роботу.
Згідно зі статтею 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.
Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Для деяких категорій працівників законодавством України може бути передбачена інша тривалість щорічної основної відпустки. При цьому тривалість їх відпустки не може бути меншою за передбачену частиною першою цієї статті (частини перша та третя статті 75 КЗпП України).
Відповідно до статті 79 КЗпП України черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку.
Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком,  узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов`язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.
Невикористана частина щорічної відпустки має бути надана працівнику, як правило, до кінця робочого року, але не пізніше 12 місяців після закінчення робочого року, за який надається відпустка (частина сьома статті 79 КЗпП України). 
Загальна тривалість щорічних основної та додаткових відпусток не може перевищувати 59 календарних днів, а для працівників, зайнятих на підземних гірничих роботах, - 69 календарних днів (частина третя статті 10 Закону України «Про відпустки»).
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про відпустки» за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. 
З урахуванням викладеного надання позивачам щорічної відпустки тривалістю більше ніж 59 календарних днів без наступного звільнення є порушенням Закону України «Про відпустки».
Стосовно доводів скаржника про недійсність наказів про надання відпусток та довідок щодо розміру заборгованості із заробітної плати, Верховний Суд зазначає таке.
Згідно зі статутом Української студії телевізійних фільмів Державного комітету інформаційної політики, телебачення та радіомовлення України, управління ДП УСТФ «Укртелефільм» здійснює генеральний директор, який призначається головою Держкомінформу України шляхом укладання контракту.
Із матеріалів справи випливає, що з 21 червня 2017 року генеральним директором ДП УСТФ  «Укртелефільм» був ОСОБА_14 (т. 3, а. с. 101).
Відповідно до наказу Державного комітету телебачення і радіомовлення України від 21 грудня 2017 року № 519 «Про перетворення державного підприємства «УСТФ «Укртелефільм» у публічне акціонерне товариство «Укртелефільм» припинено ДП УСТФ «Укртелефільм» шляхом перетворення у Публічне акціонерне товариство «Укртелефільм» та створено комісію з перетворення підприємства, головою якої призначено ОСОБА_12 . Членом комісії також призначено генерального директора ОСОБА_14 .
Згідно з частиною четвертою статті 105 ЦК України до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.
Отже, з 21 грудня 2017 року управління ДП УСТФ«Укртелефільм» здійснювалося головою комісії ОСОБА_12 та членами комісії. Водночас перший заступник генерального директора  ОСОБА_10  не був включений до членів комісії з припинення відповідача, а отже, не мав повноважень на видачу наказів та розпоряджень від імені відповідача, у тому числі і наказів про відпустки працівників.
Крім того, з матеріалів справи відомо, що у лютому 2018 року, на дату підписання наказів про відпустки позивачів, генеральний директор підприємства виконував свої посадові обов`язки, що  підтверджується, зокрема, відомостями про нарахування заробітної плати за лютий 2018 року.
Під час ухвалення судових рішень та зазначення про повноваження першого заступника генерального директора ОСОБА_15 на підписання документів, до яких віднесені не лише довідки, а й накази, оскільки він діяв відповідно до повноважень, покладених на нього посадовою інструкцією, суди не врахували, що з 21 грудня 2017 року на підприємстві діяла ліквідаційна комісія, яка мала усі повноваження щодо керівництва підприємством, в тому числі і щодо досліджуваних судом обставин, оскільки з моменту призначення ліквідаційної комісії до неї перейшли повноваження щодо управління справами юридичної особи.
Доводи відзиву на касаційну скаргу, які містять посилання, що ОСОБА_13 як головний бухгалтер входила до складу комісії з перетворення підприємства та мала право на підписання будь-яких документів, які видаються підприємством, не спростовують того факту, що довідки, накази та розпорядження підписані також особою, яка не мала повноважень на видачу довідок, наказів та розпоряджень від імені відповідача, з моменту призначення ліквідаційної комісії.
Верховний Суд під час перегляду судових рішень бере до уваги практику Верховного Суду, викладену у постановах від 25 листопада 2019 року у справі № 755/12651/18, провадження № 61-16821св18, від 02 жовтня 2020 року у справі № 755/19146/18, провадження № 61-18039св19.
Верховний Суд зазначає, що суди помилково дійшли висновку про правомірність надання позивачам відпусток понад 59 календарних днів. Крім того, ОСОБА_10 не мав права підпису наказів про надання відпусток позивачам, що свідчить про їх недійсність, а матеріали справи не містять документів про нарахування у січні та лютому 2018 року позивачам будь-яких доплат до заробітної плати, Верховний Суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню лише нарахована, але не виплачена заробітна плата, за період з 01 січня до 01 березня 2018 року, яка становить суму посадового окладу за два місяці, а саме:
на користь ОСОБА_1 в сумі 18 032,00 грн; ОСОБА_2 - 8 262,00 грн; ОСОБА_3 - 8 262,00 грн.; ОСОБА_4 - 7 323,00 грн; ОСОБА_5 - 6 923,00 грн; ОСОБА_6 - 8 720,00 грн;   ОСОБА_7 - 11 016,00 грн; ОСОБА_8 - 11 016,00 грн.
Верховний Суд зауважує, що відповідно до КЗпП України та Закону України «Про оплату праці» обов`язок доказування відсутності заборгованості перед позивачем з індексації заробітної плати покладається на роботодавця, а не на позивача (робітника).
Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
Згідно зі статтями 1, 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Оскільки відповідач не заперечував факт невиплати заробітної плати, підтвердив відповідними довідками із визначенням її розміру за період з 01 січня до 01 березня 2018 року і не заперечував факт нездійснення індексації за цей період, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію нарахованої, але не виплаченої заробітної плати з урахуванням встановленого судом її розміру. В іншій частині позов не підлягає задоволенню, з огляду на викладені висновки у мотивувальній частині цієї постанови.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно з частинами першою та третьою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги, скасування судових рішень та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).
Оскільки позивачі звільненні від сплати судового збору, то з огляду на висновок щодо суті касаційної скарги та часткове задоволення позову, сплачений відповідачем у зв`язку з переглядом справи в судах апеляційної та касаційної інстанцій судовий збір підлягає розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, сплачений ДП УСТФ«Укртелефільм» судовий збір за перегляд справи в судах апеляційної та касаційної інстанцій підлягає компенсації за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (795,55 грн + 1060,80 грн = 1 856,35грн).
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Державного підприємства «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» задовольнити. 
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року скасувати, ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до Державного підприємства «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати задовольнити частково.
Стягнути з Державного підприємства «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01 січня 2018 року до 01 березня 2018 року на користь:
ОСОБА_1 - в сумі 18 032,00 грн,
ОСОБА_2 - в сумі 8 262,00 грн,
ОСОБА_3 - в сумі 8 262,00 грн,
ОСОБА_4 - в сумі 7 323,00 грн,
ОСОБА_5 - в сумі 6 923,00грн,
ОСОБА_6 - в сумі 8 720,00 грн, 
ОСОБА_7 - в сумі 11 016,00 грн,
ОСОБА_8 - в сумі 11 016,00 грн.
Зобов`язати Державне підприємство «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 індексацію на нараховану, але не виплачену заробітну плату, за період з 1 січня 2018 року до 01 березня 2018 року, а також компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.
У позові ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до Державного підприємства «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» в частині стягнення відпускних відмовити.
Компенсувати Державному підприємству «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» судовий збір за перегляд справи в судах апеляційної та касаційної інстанції за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, в розмірі 1 856 (одна тисяча вісімсот п`ятдесят шість) грн 35 коп.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                               О. В. Ступак
Судді:                                                                                                            І. Ю. Гулейков
                                                                                                                      А. С. Олійник 
                                                                                                                      С. О. Погрібний
                                                                                                                      В. В. Яремко