Ухвала
 
15 квітня 2021 року
м. Київ
справа № 439/607/20
провадження № 61-6054ск21 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,  
 
розглянув касаційну скаргуБугаївського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Дивосвіт» комбінованого типу Радивілівської міської ради Дубенського району Рівненської області на рішення Бродівського районного суду Львівської області 
від 11 вересня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Радивилівської районної державної адміністрації Рівненської області, Бугаївської сільської ради Радивилівського району Рівненської області, третя особа: Бугаївський заклад дошкільної освіти «Дивосвіт» загального розвитку Бугаївської сільської ради Радивилівського району Рівненської області, Управління Державної казначейської служби України 
у Радивилівському районі Рівненської області, про зобов`язання видати належним чином оформлену трудову книжку та стягнення середньомісячного заробітку за час затримки видачі трудової книжки (вимушеного прогулу),
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом до відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Радивилівської районної державної адміністрації Рівненської області, Бугаївської сільської ради Радивилівського району Рівненської області, в якому просила зобов`язати відповідача видати належним чином оформлену трудову книжку та стягнути середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки (вимушеного прогулу) станом на 11 вересня 2020 року у розмірі 84 675,00 грн.
 
Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 11 вересня 
2020 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду 
від 04 лютого 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки видачі трудової книжки (вимушеного прогулу) відмовлено.
 
13 квітня 2021року Бугаївський заклад дошкільної освіти (ясла-садок) «Дивосвіт» комбінованого типу Радивілівської міської ради Дубенського району Рівненської області засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 11 вересня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Відповідно до частини першої, другої та третьої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску 
з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
У касаційній скарзі заявник просить поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що постанову Львівського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року вони отримали поштою 20 березня 2021 року, що підтверджено належними доказами.
За таких підстав строк на касаційне оскарження підлягає поновленню.
Однак, у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ,        від 19  грудня 1997 року).
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах 
з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).  
 
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» передбачено, що у 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу 
в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2021 року (на час подання касаційної скарги) - 2 270, 00 грн.
 
Предметом спору у цій справі є вимоги майнового характеру, а саме: стягнення середньомісячного заробітку за час затримки видачі трудової книжки в сумі 84 675,00 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 227 000,00 грн.
 
Отже, справа № 439/607/20 не є справою з ціною позову, що перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Справа № 439/607/20 
є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 
2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
При цьому, згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судових рішень у цій справі 
у касаційному порядку.
Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять. 
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано 
на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Таким чином, оскаржені рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга Бугаївського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Дивосвіт» комбінованого типу Радивілівської міської ради Дубенського району Рівненської області подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Клопотання Бугаївського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Дивосвіт» комбінованого типу Радивілівської міської ради Дубенського району Рівненської області про поновлення строку касаційного оскарження задовольнити. Поновити Бугаївському закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Дивосвіт» комбінованого типу Радивілівської міської ради Дубенського району Рівненської області процесуальний строк для подачі касаційної скарги.
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Бугаївського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Дивосвіт» комбінованого типу Радивілівської міської ради Дубенського району Рівненської області на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 11 вересня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Радивилівської районної державної адміністрації Рівненської області, Бугаївської сільської ради Радивилівського району Рівненської області, третя особа: Бугаївський заклад дошкільної освіти «Дивосвіт» загального розвитку Бугаївської сільської ради Радивилівського району Рівненської області, Управління Державної казначейської служби України у Радивилівському районі Рівненської області, про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки видачі трудової книжки (вимушеного прогулу), відмовити.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                     Г. В. Коломієць 
                                                                                                           Б. І. Гулько 
                                                                                                           Д. Д. Луспеник