Справа № 352/2518/20 
Провадження № 22-ц/4808/610/21 
Головуючий у 1 інстанції Гриньків Д. В. 
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючої (суддя-доповідач)                Мелінишин Г.П.
               суддів:                                        Пнівчук О.В., Томин О.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду в складі судді Гриньків Д.В., ухвалене 22 лютого 2021 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 01 березня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, 
в с т а н о в и в :
У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.
В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що з 11 жовтня 2006 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_3 . Рішенням Тисменицького районного суду від 15 вересня 2010 року шлюб між ними розірвано, малолітню дочку залишено проживати з матір`ю. Дитина перебуває на її повному матеріальному утриманні та вихованні. У позивачки в другому шлюбі народилось ще двоє дітей. На даний час вона не працює, знаходиться в декретній відпустці по догляду за молодшим сином, а чоловік ОСОБА_4 отримує мінімальну заробітну плату. Тому її доходів недостатньо для забезпечення належного рівня життя дочки, придбання продуктів харчування, одягу, предметів першої необхідності тощо. Натомість, відповідач працюючи за кордоном та отримуючи достатній дохід, має можливість надавати матеріальну допомогу доньці. Посилаючись на вищезазначене просила стягнути з нього аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 4 000,00 грн щомісячно.
Рішенням Тисменицького районного суду від 22 лютого 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 в розмірі 2 000,00 грн щомісячно, починаючи з 07 грудня 2020 року до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з рівності обов`язку батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При цьому враховано матеріальне становище позивача та платника аліментів, який є фізично здоровою особою, інших утриманців не має, працює на тимчасових роботах та отримує заробіток, тому спроможний сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі у зазначеному розмірі.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Просить рішення змінити та стягувати з нього 1 400,00 грн аліментів щомісячно на утримання неповнолітньої дочки.
Вказує, що сторони досягли домовленості про спосіб виконання обов`язку з утримання дитини та розмір щомісячних грошових коштів в межах 1 000,00 – 1 500,00 грн, які ним регулярно сплачувались. У зв`язку з погіршенням стану здоров`я, пандемією коронавірусу з весни 2020 року він не має можливості працевлаштуватись і відповідно надалі сплачувати вказані кошти. Крім того, на його утриманні перебуває мати, 1955 року народження. Натомість в позивачки наявне нерухоме майно, вони з чоловіком мають стабільний заробіток. Всім цим обставинам суд правильної оцінки не дав. Також, на його думку, судом безпідставно враховано перебування на утриманні ОСОБА_2 ще двох неповнолітніх дітей, які народилися в іншому шлюбі. З огляду на це та беручи до уваги рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, він визнав позов частково та погоджувався сплачувати аліменти в розмірі 1 400,00 грн щомісячно. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 покликається на законність та обґрунтованість рішення суду. Натомість, доводи апеляційної скарги вважає такими, що не містять підстав для його скасування. 
Зазначає, що апелянт добровільно не надає коштів, продуктів харчування, одягу тощо для дитини, хоча має таку можливість, працюючи тривалий час за кордоном. Його покликання щодо утримання матері не підтверджені жодними належними доказами. Аналогічно не доведено погіршення його стану здоров`я. Натомість її матеріальний стан не дозволяє повністю забезпечувати трьох дітей. 
В силу частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Перевіривши законність рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з огляду на таке.
За положеннями частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цим вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.
Судом правильно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 та  ОСОБА_1  з 11 жовтня 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_3 . 
Рішенням Тисменицького районного суду від 15 вересня 2010 року шлюб між ними розірвано. Малолітню дочку залишено проживати з матір`ю (а.с. 4, 8). Та обставина, що донька проживає разом з позивачкою, знаходиться на її утриманні та вихованні не заперечується сторонами. 
Згідно довідки №342 Ямницької лікарської амбулаторії від 23 листопада 2020 року дитина ОСОБА_6 часто та тривало хворіє простудними захворюваннями (а.с. 10). 
З`ясовано, що в новому шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 народилось двоє дітей: донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 5-7). 
Відповідно до довідки, виданої 11 грудня 2020 року ДП «Виробниче об`єднання Карпати», позивачка з 06 вересня 2019 року до 05 липня 2022 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку (а.с.18). 
Також, як підтверджується довідкою Управління соціального захисту населення Тисменицької РДА від 11 грудня 2020 року її дохід з 01 червня 2020 року по 30 листопада 2020 року становив 8090,37 грн, що складається з щомісячної одноразової допомоги при народженні дитини в розмірі по 860 грн, а також разової державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї (а.с. 19).
Чоловік позивачки ОСОБА_4 працює в Івано-Франківській філії ТОВ «Філантроп» з 01 листопада 2018 року на мінімальній зарплаті, що вбачається зі змісту довідки від 01 грудня 2020 року (а.с. 9).
Згідно із частинами 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 статті 181 СК України).
Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. 
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»).
Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.
Вказана величина свідчить про мінімальний рівень матеріального забезпечення. 
Разом з тим, у ОСОБА_1 відсутні виключні обставини на підтвердження спроможності надавати допомогу дитині лише на мінімальному рівні, тобто половину прожиткового мінімуму.
А отже, сума аліментів в розмірі 2 000,00 на доньку щомісячно визначена судом правильно, вона є необхідною для її повноцінного матеріального забезпечення та виховання.
На час ухвалення рішення судом матеріали справи не містили жодних доказів про надання відповідачем в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини. Між сторонами не було укладено договору про добровільну сплату аліментів з розмірами та строками таких виплат згідно з вимогами статті 189 СК України. Разом з тим у відзиві на позовну заяву він стверджував, що надавав для дитини грошові кошти щомісячно в розмірі 1 000,00-1500,00 грн, придбавав одяг, продукти харчування, аксесуари тощо (а.с. 24-28). Вказані обставини позивачкою заперечувались (а.с. 43-45).
Не доведено також і тієї обставини, що на його утриманні перебувають інші особи. Довідка ЦНАП м. Івано-Франківська від 30 грудня 2020 року №27940 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за даними Муніципального реєстру м. Івано-Франківська не містить інформації про перебування матері на його утриманні. А отже не є належним доказом (а.с. 33).
При визначенні розміру аліментів суд виходив з рівності обов`язку батьків щодо утримання дітей, враховуючи матеріальне становище стягувача та платника аліментів.
При цьому в матеріалах справи відсутні відомості щодо наявності та розміру доходу ОСОБА_1 . Разом з тим суд першої інстанції вірно зазначив, що відсутність інформації про його доходи у відомостях з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків не свідчить про відсутність інших заробітків. Більше того в засіданні суду першої інстанції з`ясовано, і цього не заперечував сам відповідач, що він має непостійні неофіційні доходи.
Отже посилання апелянта на те, що він неспроможний сплачувати аліменти, оскільки не має стабільного достатнього заробітку, не заслуговує на увагу, оскільки така обставина не звільняє його від обов`язку утримувати доньку.
Аналогічно не надано таким будь-якої інформації про наявність медичних протипоказань, встановлених щодо працевлаштування та зайняття певними видами діяльності.
На думку колегії суддів, визначений місцевим судом розмір аліментів є об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, узгоджується з встановленими обставинами справи, наданими доказами та вимогами СК України.
Беручи до уваги, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, які повинні забезпечити належне утримання дітей до повноліття незалежно від розміру їх доходів, що відповідач є працездатним, фізично здоровим, апеляційний суд погоджується з висновком суду про обгрунтованість стягнення аліментів в зазначеному розмірі.
При цьому колегія суддів вважає, що виходячи з закріплених частиною 9 статті 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, такий розмір аліментів сприятиме гармонійному фізичному та духовному розвитку дитини, а платник аліментів, враховуючи встановлені судом обставини, має можливість нести відповідні витрати. Аліменти у вказаному розмірі є помірною сумою, не завищеною в сьогоднішніх умовах з урахуванням віку та потреб доньки, і не створюватимуть ОСОБА_1 додаткові труднощі матеріального характеру.
Покликання апелянта на необхідність зменшення визначеного розміру аліментів до 1400,00 грн (фактично мінімального гарантованого розміру) є неспроможними, оскільки цей закріплений на законодавчому рівні розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів.
Таким чином, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції.
З огляду на вищезазначене апеляційна скарга відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Враховуючи, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа віднесена законом до малозначних, судове рішення в ній не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України. 
Керуючись статтями 374, 375, 381 – 384, 389 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тисменицького районного суду від 22 лютого 2021 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуюча                                                                Г.П. Мелінишин
Судді:                                                                         О.В. Пнівчук
       О.О. Томин

Повний текст постанови виготовлено 08 квітня 2021 року